Постанова
Іменем України
01 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 182/7297/17
провадження № 61-16599св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шашликов Денис Геннадійович, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року в складі судді Кобеляцької-Шаховал І. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року в складі колегії суддів: 
Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.
Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 і Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») укладено п`ять договорів розміщення банківських вкладів на загальну суму 69 354 євро, що еквівалентно 1 955 096,57 грн. 
У лютому-березні 2017 року позивачу сплачено частину вкладу через 
ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 200 000 грн. Тобто за вкладами залишилась заборгованість у розмірі 1 755 096,57 грн.
У березні 2017 року позивач звернулася до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» про визнання її кредитором банку за заборгованістю, що виникла за всіма договорами, укладеними між нею та банком та вимогою повернення цих коштів.
Вважає, що її майнові права на повернення грошових коштів порушені, тому відповідач зобов`язаний сплатити заборгованість у розмірі 1 755 096,57 грн.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила стягнути з Фонду 1 755 096,57 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач отримала гарантовані Фондом кошти у розмірі 200 000 грн, залишок коштів по вкладу виплачується у порядку, передбаченому Законом України від 23 лютого 
2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 
(далі - Закон № 4452-VI).
Разом з тим, з дня введення тимчасової адміністрації ПАТ «Платинум Банк» не мало права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично було позбавлено права виконувати будь-які операції про рахункам власних клієнтів, зокрема і ОСОБА_1 .
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та (або) запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону № 4452-VI є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Кредиторські вимоги позивача включені уповноваженою особою Фонду у реєстр акцептованих вимог кредиторів банку в четверту чергу, який затверджено Фондом та будуть погашатися за рахунок ліквідації банку по мірі надходження коштів від продажу майна, відповідно вимог статті 52 Закону 
№ 4452-VI.
ОСОБА_1 дотрималась та реалізувала своє право на отримання грошових коштів, у порядку передбаченому статтею 52 Законом № 4452-VI, іншого порядку законом не передбачено.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Шашликов Д. Г., просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач позбавлений можливості користуватися своїми коштами, які банк отримав на умовах укладеного договору, проте ці кошти у порушення норм Закону № 4452-VI не були повернуті вкладнику Фондом.
Оскільки адміністративною радою Фонду відповідно до Закону № 4452-VI не було прийнято рішення щодо встановлення граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, то Фонд повинен відшкодувати кошти у повному обсязі вкладу позивачу, оскільки виплата відбулася частково, ОСОБА_1 повернули лише 10 % вкладу. 
Отже, порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку, тому позов у цій справі необхідно задовольнити.
Доводи інших учасників справи
Фонд подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що 
у ПАТ «Платинум Банк» розпочато процедуру ліквідації, тому вказана обставина унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом № 4452-VI. Разом з тим, Фонд не є надавачем фінансових послуг, не є фінансовою установою та не є правонаступником банку.
ПАТ «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію 
ПАТ «Платинум Банк» подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що позивач отримала гарантовані Фондом кошти у розмірі 200 000 грн, а решта коштів виплачується у порядку, передбаченому Законом № 4452-VI.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
05 листопада 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» укладено п`ять договорів розміщення банківських вкладів на загальну суму 
69 354 євро, що еквівалентно 1 955 096,57 грн.
Так, 07 листопада 2016 року укладений договір про розміщення 
вкладу «Строковий» на суму 15 000 євро, що еквівалентно 425 574,04 грн, зі строком повернення вкладу 15 травня 2017 року.
Також 07 листопада 2016 року укладений договір про розміщення 
вкладу «Готівка щомісяця», за яким ПАТ «Платинум Банк» прийняв від ОСОБА_1 на вкладний рахунок грошові кошти у розмірі 21 354 євро, що еквівалентно 605 848,62 грн, зі строком повернення вкладу 15 травня 
2017 року.
Відповідно до договору від 09 листопада 2016 року банк прийняв від ОСОБА_1 на вкладний рахунок 8 550 євро, що еквівалентно 
241 253,04 грн, та зобов`язується повернути вклад і сплатити проценти за користування коштами зі строком повернення 23 травня 2017 року.
Згідно з договором від 11 листопада 2016 року ПАТ «Платинум Банк» прийняло від вкладника на вкладний рахунок грошову суму у розмірі 
11 450 євро, що еквівалентно 319 105,04 грн, та зобов`язалося повернути кошти 30 травня 2017 року.
Крім того, 14 листопада 2016 року укладений договір про розміщення 
вкладу «Готівка щомісяця», відповідно до умов якого банк прийняв від вкладника 13 000 євро, що еквівалентно 363 316,03 грн, та зобов`язався повернути вклад 30 травня 2017 року.
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» зі заявою про визнання кредитором.
Фонд виплатив ОСОБА_1 200 000 грн.
Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Фонду, на підставі рішення Правління Національного банку України від 10 січня 2017 року «Про віднесення ПАТ «Платинум Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 11 січня 2017 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Платинум Банк» з ринку шляхом запровадженням у ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно.
Також вказаним рішенням призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора, визначені статтями 37-39 Закону № 4452-VI Ірклієнку Ю. П. на один місяць з 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно.
Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 09 лютого 2017 року, відповідно до якого продовжено строк тимчасової адміністрації 
у ПАТ «Платинум Банк» з 11 лютого 2017 року до 10 березня 2017 року включно та продовжено строк повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ПТБ» Ірклієнка Ю. П. відповідно. Фонд звернувся до Національного банку України з пропозицією про відкликання 24 лютого 2017 року банківської ліцензії та ліквідацію банку 
ПАТ «Платинум Банк».
Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Платинум банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 24 лютого 
2017 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум банк» з 24 лютого 2017 року до 23 лютого 2019 року включно. Призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Платинум банк» Ірклієнку Ю. П. строком на два роки з 24 лютого 2017 року до 23 лютого 2019 року включно.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Частина перша статті 1074 ЦК України передбачає, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.
Процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульовано Законом 4452-VI, який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.
У пункті 8 розділу Х «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 4452-VI передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону № 4452-VI є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Падати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 569/1437/16-ц (касаційне провадження № 14-67цс18).
Статтею 36 цього Закону № 4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої 
статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
Відповідно до частини другої статті 46 Закону № 4452-VI з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.
Таким чином, ураховуючи специфіку правовідносин, що виникли між сторонами, їх предмет, а також наявність нормативно-правової бази, яка урегульовує правовідносини за договором банківського вкладу у разі введення у банку тимчасової адміністрації та початку ліквідаційної процедури, задоволення вимог позивача здійснюється відповідно до 
Закону № 4452-VI.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.
Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.
Частиною четвертою статті 52 Закону № 4452-VI передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15 травня 
2019 року в справі № 201/3945/17 (провадження № 61-40071св18) та 
від 22 липня 2020 року в справі № 565/2142/17 (провадження 
№ 61-47709св18).
Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив ОСОБА_1 
гарантовану суму коштів за вкладом у розмірі 200 000 грн, а вимоги щодо виплати решти грошових коштів включено до четвертої черги реєстру акцептованих кредиторів ПАТ «Платинум Банк», суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що після введення у банку тимчасової адміністрації стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж передбачений Законом № 4452-VI, є неможливим. Акцептовані кредиторські вимоги не задовольняються за рахунок гарантованого державою відшкодування за вкладами, оскільки їх задоволення здійснюється у межах ліквідаційної процедури у порядку, визначеному статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та продажу майна банку.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що Фонд повинен відшкодувати кошти у повному обсязі вкладу позивачу, оскільки на відповідача Законом № 4452-VI покладено обов`язок щодо виплати гарантовану суму коштів за вкладом та відповідача належним чином та повному обсязі виконав цей обов`язок, а решта невиплачених коштів включено до четвертої черги реєстру акцептованих кредиторів 
ПАТ «Платинум Банк» та будуть погашатися за рахунок ліквідації банку по мірі надходження коштів від продажу майна, відповідно вимог статті 52 Закону 
№ 4452-VI.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява 
№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків місцевого суду та суду апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шашликов Денис Геннадійович, залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 16 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 08 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                   І. М. Фаловська
А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко