Номер провадження: 22-ц/813/7655/20 
Номер справи місцевого суду: 511/256/20
Головуючий у першій інстанції Панчук А. І.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Дрішлюка А.І., Громіка Р.Д.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 липня 2020 року, постановленого під головуванням судді Панчук А.І., -
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому просивзменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу від 18 квітня 2019 року на утримання сина та встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, щовідповідно до судового наказу, який виданий 18 квітня 2019 року Роздільнянським районним судом Одеської області, з нього проводиться стягнення аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх доходів, починаючи стягнення з 12.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що розмір аліментів підлягає зміні, оскільки він офіційно не працює, має мінливий дохід, має на утримані прабабу – ОСОБА_4 , тому просив визначити аліменти саме в розмірі 1000 грн. щомісячно.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 липня 2020 року позов ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини задоволений частково.
Зменшений (змінений) розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу від 18 квітня 2019 року по справі № 511/683/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлений розмір аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, що буде не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В іншій частині відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подаладо суду апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення норм матеріального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судвизнавши, що підстави для задоволення позову, на які посилається позивач не можуть бути прийняті до уваги судом, однак частково задовольнив позов, зазначивши про обмеження через карантин, які призводять до труднощів можливості заробітку.
Відзиву до суду надано не було.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час триває карантин через «короновірус 2019», тобто наявні обмеження приводять до труднощів можливості заробітку, у зв`язку з чим частково зменшив розмір виплачуваних аліментів, а саме з 1/4 частини доходів на 2000 грн. щомісячно, зазначивши також, що відповідач так само, як і позивач по справі знаходиться у скрутному матеріальному становищі пов`язаний з провадженням карантину.
Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).
Також судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі судового наказу Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 квітня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подання заяви до суду, тобто з 12.04.2019 року і до сином ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).
Відповідно до розрахунку по сплаті аліментів, виданого Другим Суворовським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) за №15656 від 10.03.2020 року заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 станом на 10.03.2020 року складала 25 006,10 грн. (а.с. 53).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 заборгованість по аліментам була частково погашена, що підтверджується копіями квитанцій наданими позивачем (а.с. 67-69) та заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 станом на 21.04.2020 року складає 20 644,43 грн.
Відповідно до розрахунку по сплаті аліментів, виданого Другим Суворовським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) за №60122341 від 21.04.2020 року заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 станом на 21.04.2020 року складає 20 644,43 грн. (а.с. 92).
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Враховуючи зміст статей 182, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів не надав належних та допустимих доказів того, що він не може сплачувати аліменти в розмірі, встановленим наказом суду, а саме, що його матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я не дозволяють сплату аліментів у визначеному судом розмірі, оскільки відповідач працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має.
Доводи про те, що ОСОБА_2  має на утриманні прабабу – ОСОБА_4 , судом не приймаються до уваги, оскільки доказів про те, що ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду та про те, що він є її офіційним опікуном до суду надано не було.
Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що позивачем не доведені обставини, які б свідчили про зміну його матеріального, сімейного стану або стану здоров`я, або що існують інші поважні причини, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з його на підставі судового наказу, тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів на утримання сина у визначеному судовим наказом розмірі є неналежним чином обґрунтованим.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову ОСОБА_2 .
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 липня 2020 року – скасувати.
Прийняти постанову.
В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини – відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 01 жовтня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ А.І. Дрішлюк

______________________________________ Р.Д. Громік