ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" липня 2020 р.           Справа№ 910/15657/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Суліма  В.В. 
 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації                  
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 
у справі № 910/15657/19 (суддя - Привалов А.І.)
за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"         
до Комунального підприємства "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації                  
про стягнення 14 660,12 грн., -
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація"  (далі - позивич) звернулось до Господарського суду міста Києва  з позовом до Комунального підприємства "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації  (далі - відповідач) про стягнення 14 660,12 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач послався на порушення відповідачем  умов договору  № 1868 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів від 03.01.2012 щодо оплати наданих послуг, внаслідок чого у період з травня 2015 по серпень 2019 виникла заборгованість у сумі 9855,56 грн., за прострочення сплати якої нараховані інфляційні втрати в сумі 3710,53 грн та 3% річних - 1094,03 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Комунального підприємства "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" заборгованість у розмірі 9 855 грн 56 коп., 3 % річних - 1 094 грн 03 коп., інфляційні нарахування - 3 710 грн 53 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.
Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач у порушення покладеного на нього законом та договором обов`язку своє зобов`язання щодо оплати за надані послуги з теплопостачання не виконав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації        звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. 
Апелянт зазначає, що з 01.08.2014 Комунальне підприємство "Чоколівське" не здійснювало діяльність та не користувалось нежилими приміщеннями, за адресою: м. Київ, вул. Пулюя, 5 літера А. Акти прийому наданого опалення та технічного обслуговування підписані одностороньо. Позивачем не надано підтверджуючих документів належного направлення Актів на адресу відповідача.
Скаржник стверджує, що листом від 12.10.2015 №1443/43 підтверджується, що відповідач з 01.06.2015 звільнив та передав приміщення відповідно до акту приймання-передачі від 01.06.2015. 
Апелянт наголошує, що господарська діяльність Комунального підприємства "Чоколівське" Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації" не здійснюється, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про те, що від 31.08.2018 підприємство знаходиться в стані припинення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 16.06.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що в матеріалах справи містяться Реєстри про вручення платіжних документів за спірний період з підписами відповідальної особи скаржника. Дані реєстри є доказами того, що представник скаржника власноруч під підпис отримував платіжні документи, а саме платіжні доручення та акти виконаних робіт  за договором №1868 від 03.01.2012 включно по лютий 2016. Вказані обставини підтверджують факт того, що скаржник займав відповідне приміщення та отримував послуги за договором.
Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" стверджує, що за договором загальна площа займаних приміщень становить 218,9 кв.м. 01.06.2015 Комунальне підприємство "Чоколівське" звільнило приміщення площею 134,40 кв.м. Площу приміщення 84,5 кв.м. відповідач продовжував займати. Відповідно до Акту державного виконавця №237 від 09.02.2020 Комунальне підприємство "Чоколівське" повністю звільнило приміщення -09.02.2016. У зв`язку з цим, позивач здійснив нарахування за договором включно по лютий 2016.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті 

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2020 справу № 910/15657/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 поновлено Комунальному підприємству "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі № 910/15657/19, відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників. Роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п`яти днів після закінчення карантину.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.
У матеріалах справи наявні належні докази повідомлення учасників справи про розгляд    апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

03.01.2012 між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (підприємство) та Комунальним підприємством "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації     (споживач) укладено договір № 1868 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських вводів (далі - договір).
Предметом договору є надання послуг на  теплопостачання та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої у гарячій воді та експлуатаційних витрат; обслуговування та утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів в нежилому приміщенні (будинку) за адресою: вул. Пулюя, 5 літ А. (пункт 1.1 договору).
При виконані умов цього договору, а також вирішенні всіх   питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому законом порядку, Положенням про Держенергоспоживнагляд, діючими правилами користування тепловою енергію, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України (п. 2.1 договору).
Відповідно до підпунктів 2.2.1, 2.2.2 пункту 2.2 договору підприємство зобов`язано, в тому числі, розподіляти, надану енергопостачальною організацією в цілому на будинок, теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення (під час опалювального сезону), в кількості та в обсягах, що відповідають технічній документації будинку та площі, займаній споживачем (звернення-доручення). Надавати послуги по розрахунковому обслуговуванню абонентів з енергопостачальною організацією за спожиту теплову енергію, проводити засобами дирекції, як структурного підрозділу підприємства, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентських уводів згідно з наданою калькуляцією.
Згідно з пунктами 2.3.5, 2.3.6 договору споживач зобов`язаний забезпечувати належну експлуатацію теплосистем у займаних приміщеннях та своєчасне вжиття заходів з утеплення приміщень та місць загального користування. Своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) на розрахунковий рахунок Дирекції по експлуатації нежилих будинків (структурного підрозділу підприємства) вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування теплосистеми.
При наявності заборгованості за отримані послуги в забезпеченні тепловою енергією сплачувати всю суму боргу до закінчення опалювального сезону (п. 2.3.10 договору).
Підприємство має право змінювати тарифи на теплову енергію згідно з розпорядженнями органу, який уповноважений встановлювати тарифи на теплову енергію, повідомивши про це споживача письмово (п.п. 3.1.7 п. 3.1 договору).
У додатку № 1 до договору сторонами погоджено тарифи на теплову енергію та технічне обслуговування тепломережі. У пункті 5 додатку сторони погодили про  можливу зміну тарифів протягом строку дії правочину.
Порядок розрахунків за теплову енергію визначено у додатку № 2 до договору № 1781 від 05.07.2010. Пунктами 2, 3 додатку визначено, що споживач щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримує у підприємства (за адресою: вул. Артема, 58/2-Д, договірно-розрахунковий відділ) акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки споживач повертає підприємству), розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній та поточний місяці та технічного обслуговування, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт. Сплату за вказаними документами, споживач виконує не пізніше 23 числа поточного місяця.
Пунктами 6.1, 6.3, 6.4 договору передбачено, що  договір набуває чинності з 07.12.2011 та діє до 07.12.2012. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати фактично спожитих послуг за отриману теплову енергію та технічне обслуговування систем ЦО до моменту звільнення приміщення та передачі його за актом іншому споживачу (орендарю, власнику або балансоутримувачу приміщення). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.
Відповідно до пункту 7.3 договору у випадку звільнення або передачі споживачем свого об`єкту або його частини іншій організації, Підприємство має бути повідомлено в 3-денний термін відповідним двостороннім актом або листом здаючого та приймаючого об`єкт. У цьому разі договір буде припинений тільки при повній сплаті споживачем заборгованості за спожиту теплову енергію. Зміни у договір та у розрахунки можуть бути внесені лише після вказаного повідомлення.
Звертаючись з позовними вимогами позивач вказав, що відповідачем порушено  умови договору  № 1868 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО, та їх абонентських уводів від 03.01.2012 щодо оплати наданих послуг. У звязку з чим, позивач просив стягнути з відповідача  заборгованість у  розмірі  14 660,12 грн., яка складається із  основної заборгованості у сумі 9855,56 грн. за період з травня 2015 по лютий 2016, інфляційних втрат у розмірі 3710,53 грн та 3% річних у розмірі 1094,03 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до   статті 509 Цивільного кодексу України та  статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, договір, укладений між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" та Комунальним підприємством "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, за своєю правовою природою відноситься до договорів про надання послуг теплопостачання.
Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (стаття 903 Цивільного кодексу України).
Згідно зі    статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач зобов`язаний забезпечувати належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи теплоспоживання; у міжопалювальний період виконувати обов`язкові обсяги робіт з підготовки до опалювального періоду та оформити акт про готовність об`єкта до опалювального періоду.
Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією облік обсягу споживання теплової енергії (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.07 № 1198) встановлено, що споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за  спожиту  теплову енергію та  здійснювати  інші  платежі  відповідно  до  умов  договору  та цих Правил.
З додатку №1 до договору №1868 вбачається, що загальна площа займаних приміщень становить 218,9 кв.м.
Відповідно до акту приймання-передачі від 01.06.2015 Комунальне підприємство "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації здало, а Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" прийняло приміщення загальною площею 134,40 кв.м.
Тобто, з 01.06.2015 року у Комунального підприємства "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації залишилось у користуванні  приміщення загальною площею 84,50 кв.м.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі № 910/22464/15 позов Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до      Комунального підприємства "Чоколівське" Солом`янської районної в місті    Києві Державної адміністрації про виселення задоволено повністю. Виселено Комунальне підприємство «Чоколівське» Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації  з нежилих приміщень загальною площею 84,50 кв.м в будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя у м. Києві, в т.ч. на І поверсі - 1,4 кв.м, на II поверсі - 80,60 кв.м, у підвалі - 2,50 кв.м. Зобов`язано Комунальне підприємство «Чоколівське» Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації передати Комунальному підприємству "Київжитлоспецексплуатація" нежилі приміщення загальною площею 84,50 кв.м в будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя у м. Києві, в т.ч. на І поверсі - 1,4 кв.м, на II поверсі - 80,60 кв.м, у підвалі - 2,50 кв.м.
Згідно з Акту державного виконавця №237 від 09.02.2016 Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звільнило приміщення загальною площею 84,50 кв.м, за адресою: м. Києві,  вул. Івана Пулюя, будинк № 5 літер А, лише  09.02.2016.
З матеріалів справи вбачається, що Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" нараховано борг за надання послуг з теплопостачання з травня 2015 по лютий 2016 у розмірі 9  855,56 грн.
Отже, позивач нарахував борг на нежилі приміщення загальною площою  84,50 кв.м. за період з  травня 2015 по лютий 2016. 
Вищевказане спростовує твердження апелянта про те, що Комунальне підприємство "Чоколівське" Солом`янської районної в місті    Києві Державної адміністрації з 01.06.2015 звільнило та передало все приміщення відповідно до акту приймання-передачі від 01.06.2015.
Судом першої інстанції встановлено, що зобов`язання по сплаті отриманих послуг з теплопостачання у повному обсязі відповідач не виконав, що підтверджується відомостями обліку, обліковими картками та актами прийому виконаного опалення та технічного обслуговування.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що     судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1  статті 73 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про  задоволення позовних вимог стосовно основного боргу, у зв`язку з тим, що  Комунальне підприємство "Чоколівське" Солом`янської районної в місті    Києві Державної адміністрації свої зобов`язання по сплаті отриманих послуг з теплопостачання у повному обсязі не виконало, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 9  855,56 грн.
Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних у розмірі 1    094,03 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3    710,53 грн.
Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
Перевіривши розрахунки 3% річних та збитків від зміни індексу інфляції, наведених позивачем та судом першої інстанції, колегія суддів погоджується, що стягнення 3% річних у сумі - 1    094,03 грн. та індексу інфляції у розмірі - 3    710,53 грн. є арифметично правильними та нараховані відповідно до чинного законодавства, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.
Стосовно  тверджень апелянта про те, що господарська діяльність Комунальним підприємством "Чоколівське" Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації" не здійснюється, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про те, що від 31.08.2018 підприємство знаходиться в стані припинення,  слід зазначити наступне. 
Частинами першою і п`ятою    статті 104 Цивільного кодексу України    передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Відповідно до частини третьої    статті 105 Цивільного кодексу України    учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього    Кодексу    призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.
Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.
Згідно з частинами першою - третьою    статті 107 Цивільного кодексу України    кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.
Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.
Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.
Частиною восьмою    статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"    передбачено, що у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.
Відповідно до    статті 599 Цивільного кодексу України    зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із    статтею 610 Цивільного кодексу України    порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Підстави припинення зобов`язань визначені у статях    599 - 601,    604 - 609 Цивільного кодексу України    (припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи, припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи).
Серед підстав припинення зобов`язання відсутня така підстава для припинення зобов`язання як реорганізація юридичної особи шляхом приєднання.
Припинення юридичної особи шляхом приєднання завжди пов`язано з наявністю правонаступника майнових прав і обов`язків відповідної юридичної особи, тоді як відсутність правонаступництва та погашення кредиторських вимог, у зв`язку з їх непред`явленням у встановлений законом строк, відбувається тільки під час припинення юридичної особи шляхом ліквідації (стаття 112 Цивільного кодексу України  ). 
Аналогічну правову позицію висловлено у Постанові Верховного Суду від 03.09.2018 у справі №910/5811/16.
Враховуючи, що станом на день прийняття рішення з даної справи Комунальне підприємство "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації    не є припиненим, передавальний акт не підписаний, наявність у відповідача перед позивачем заборгованості підтверджена, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Посилання скаржника про те, що позивачем не надано підтверджуючих документів належного направлення Актів на адресу відповідача, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в матеріалах справи наявні Реєстри про вручення платіжних документів за період з травня 2015 по лютий 2016 з підписами відповідальної особи скаржника. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки відповідач не виконав зобов`язання за договором в частині  оплати наданих послуг з теплопостачання, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання, тому вимоги про стягнення з відповідача  заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. 
На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Комунального підприємства "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації  на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі № 910/15657/19 задоволенню не підлягає. Рішення  Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі № 910/15657/19 слід залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації  на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі № 910/15657/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі № 910/15657/19  залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Комунальне підприємство "Чоколівське" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.
4. Матеріали справи №910/15657/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                В.В. Сулім