ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2020 року
м. Харків
справа №646/5398/18
провадження №22/818/2752/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Хорошевського О.М.
суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участі секретаря Пузікової Ю.С.
Учасники справи :
Позивач:Державна іпотечна установа
Відповідачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
Третя особа – Приватне акціонерне товариство «Банк Фінанси та кредит»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2020 року постановлене суддею Янцовської Т.М., 
у цивільній справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа – ПАТ «Банк Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У серпні 2018 року Державна іпотечна установа звернулася до суду із позовом, в якому просила стягненути солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 513954,72 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.12.2005 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_5 було укладено договір про іпотечний кредит № 296/12, за умовами якого банк надав відповідачці у кредит грошові кошти в сумі 19200,00 доларів США строком з 19.12.2005 р. по 19.12.2025 р. включно зі сплатою 11,3 % річних. 
Відповідачка ОСОБА_5 22.12.2007 р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_7 . 
11.02.2015 р ІНФОРМАЦІЯ_1 між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит№296/12 укладений з ОСОБА_8 .
Договір відступлення прав вимоги № 17/4-В набрав чинності 17.09.2015 р. 
Таким чином, Державна іпотечна установа стала новим кредитором та іпотекодержателем за іпотечним кредитом. 
20.10.2015 р. відповідачка ОСОБА_7 повідомлена про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»» та Державною іпотечною установою по кредитному договору № 296/12 від 19.12.2005 р., іпотечному договору № 296/12 від 27.12.2005 р., договору поруки № 296/12 від 19.12.2005 р. 
Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору відповідачка зобов`язалась до 19.12.2025 р. повністю повернути кредитні ресурси, щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитному договору у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого становить 204,64 доларів США. 
Згідно п. 3.6 Кредитного договору встановлено, у випадку прострочення внесення Ануїтетного платежу утворюється прострочена заборгованість по процентах, та крім того, фактично збільшується строк користування відповідною частиною кредитних ресурсів, що, у свою чергу, призводить до збільшення розміру нарахованих процентів. У випадку непогашення або погашення не в повному обсязі щомісячного Ануїтетного платежу, Позичальник несе відповідальність згідно п. 6.1. Договору. В п. 4.2 кредитного договору вказано, що нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. 
Станом на 17.07.2018 р. заборгованість по сумі основного боргу - 310481,68 гривень, інфляційні втрати - 29236,15 гривень, пеня - 44804,84 гривень, прострочені відсотки - 129432,05 гривень за період з 17.09.2015 р. по 17.07.2018 р., всього 513954,72 гривень. В зв`язку з чим просило стягнути вказану заборгованість.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2020 року у задоволенні позову Державної іпотечної установи відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна іпотечна установа подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд не звернув уваги на те, що на момент укладання Договору віступления прав вимоги № 17/4 від 11.02.2015 року та подачі позовної заяви ДІУ, діяв Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю (документ № 15-93, який втратив чинність 07.02.2019, підстава - 2473-УІІР).
Відповідно до пункту 1.3. Договору відступлення права вимоги вартість прав вимоги зазначена в національній валюті - гривні.
Установа хоча і є фінансовою установою, однак, генеральної чи відповідної індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій на момент укладання Договору відступлення прав вимоги не мала, а тому, здійснювати обслуговування кредиту в іноземній валюті, право вимоги за яким отримала на підставі Договору відступлення прав вимоги, правових підстав також не має.
Розрахунки між Установою та Банком за відступлене право вимоги проводилися в гривні. Таким чином ДІУ робила розрахунки по Договору про іпотечне кредитування також в гривні.
Якщо в нового кредитора немає ліцензії НБУ на валютний розрахунок, суд стягує заборгованість за курсом НБУ на момент ухвалення рішення.
Оскільки, Договір відступлення прав вимоги, з первісним кредитором відступався Банком в гривні, тому всі нарахування, проводились в гривні.
ДІУ надано Довідку про стан заборгованості за Кредитним договором Відповідачів з детальним розрахунком заборгованості, де чітко зазначено, що позичальником на рахунок ДІУ не було здійснено жодного платежу, а також зазначені дати за який період було здійснено розрахунок. 
Також, позивачем правомірно нараховані інфляційні втрати по Договору про іпотечний кредит № 286/12, а саме за 12 місяців які передували зверненню до суду.
Звертають увагу суду на те, що у добровільному порядку заборгованість відповідачами не погашена до цього часу.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що що 19.12.2005 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачкою ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 296/12, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 19200 доларів США з оплатою по процентній ставці 11,3 процентів річних строком до 19.12.2025 р.

Відповідно до пунктів 3.2, 4.3 вказаного кредитного договору відповідачка зобов`язалась щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитному договору у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого становить 204,64 доларів США, позичальник сплачує проценти щомісяця, у складі щомісячного Ануїтетного платежу, у строк до 10 числа кожного місяця. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць.

23.08.2006 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачкою ОСОБА_5 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 296/12, відповідно до умов якої відсоткова ставка за користування кредитними коштами, починаючи з 23.08.2006 р. встановлюється в розмірі 14,50 процентів річних до дня фактичного погашення кредиту, розмір щомісячного Ануїтетного платежу складає 244,60 доларів США.

05.04.2007 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачкою ОСОБА_5 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 296/12, відповідно до умов якої відсоткова ставка за користування кредитними коштами встановлюється починаючи з 23.08.2006 р. по 04.04.2007 р. - 14,50 процентів річних, з 05.04.2007 по 31.05.2007 р. – 10% річних, 01.06.2007 р. до дня фактичного погашення кредиту – 8% річних, розмір щомісячного Ануїтетного платежу складає з 22.08.2006 р. – 204,64 доларів США, з 23.08.2006 р. по 04.04.2007 р. – 244,60 доларів США, 05.04.2007 по 31.05.2007 р. – 185,00 доларів США, з 01.06.2007 р. до дня фактичного погашення кредиту – 170 доларів США.

Відповідно до пункту 2 іпотечного договору, укладеного 27.12.2005 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» (іпотекодержателем) та відповідачкою ОСОБА_5 (іпотекодавцем), з метою забезпечення повернення кредитних ресурсів за кредитним договором № 296/12 від 19.12.2005 р. іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно – квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 27.12.2005 р. за реєстровим № 2808.

Договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 31.08.2006 р. за реєстровим № 3073, внесено зміни № 1 до іпотечного договору від 27.12.2005 р., відповідно до умов якого квартира за адресою АДРЕСА_1 передається в іпотеку з метою забезпечення повернення кредитних ресурсів за кредитним договором № 296/12 з урахуванням з 23.08.2006 р. 14,50 процентів річних до дня фактичного погашення кредиту.

Договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 05.04.2007 р., внесено зміни № 2 до іпотечного договору від 27.12.2005 р., відповідно до умов якого квартира за адресою АДРЕСА_1 передається в іпотеку з метою забезпечення повернення кредитних ресурсів за кредитним договором № 296/12 з урахуванням з 23.08.2006 р. по 04.04.2007 р. - 14,50 процентів річних, з 05.04.2007 по 31.05.2007 р. – 10% річних, 01.06.2006 р. до дня фактичного погашення кредиту – 8% річних.

19.12.2005 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачкою ОСОБА_3 укладено договір поруки № 296/12, згідно з умовами якого ОСОБА_3 як поручитель поручається за виконання ОСОБА_9 обов`язків, що виникли на підставі основного кредитного договору.

23.08.2006 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачкою ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 296/12, пунктом 1.1 якої передбачено, що поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 19.12.2005 р., укладеним між кредитором та боржником, відповідно до умов якого боржникові ОСОБА_5 наданий кредит у розмірі 19200 доларів США зі сплатою 14,5 % річних з 23.08.2006 р. до дня фактичного погашення кредиту.

19.12.2005 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки № 296/12, згідно з умовами якого ОСОБА_3 як поручитель поручається за виконання ОСОБА_9 обов`язків, що виникли на підставі основного кредитного договору.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, убачається, що між відповідачкою та ОСОБА_6 22.12.20078 р. укладено шлюб, актовий запис № 2395, та відповідачкою змінено прізвище після реєстрації шлюбу на ОСОБА_10 .

11.02.2015 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, відповідно до умов якого банк відступив, а Державна іпотечна установа набула всі права вимоги за кредитними договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору, в тому числі і за кредитним договором №296/12 від 19.12.2005 р., договором поруки.

Згідно з пунктом 2.1 договору відступлення права вимоги пункт 1.2 договору набирає чинності у день прийняття Національним Банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

17.09.2015 р. на підставі постанови Правління Національного Банку України № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 р. № 171 «Про затвердження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

З наданої позивачем довідки від 24.07.2018 р. убачається, що станом на 17.07.2018 р. заборгованість за договором про іпотечний кредит № 296/12 від 19.12.2005 р. складає по сумі основного боргу - 310 481,68 гривень, інфляційні втрати - 29 236,15 гривень, пеня - 44 804, 84 гривень, прострочені відсотки - 129 432,05 гривень, всього 513 954,72 гривень.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником та іпотекодавцем квартири за адресою АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_5 , іпотекодержателем – Державна іпотечна установа.
Листом № 7505/11/2 від 20 жовтня 2015 року Державна іпотечна установа повідомила ОСОБА_7 про укладення між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, який набрав чинності з 17 вересня 2015 року у зв`язку з прийняттям 17 вересня 2015 року постанови Національного банку України № 612, якою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення до банку тимчасової адміністрації (а.с.21,22, 35, Т.1).
Вищевказаним листом Державна іпотечна установа проінформувала Безвесільну Т.В. про те, що з 17 вересня 2015 року Державна іпотечна установа є новим кредитором та іпотекодержателем за укладеними між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_11 кредитним договором № 296/12 від 19 грудня 2005 року, іпотечним договором та договорами поруки. З метою дотримання інтересів позичальника та уникнення обставин, що можуть призвести до здійснення Державною іпотечною установою претензійно-позовної роботи необхідно утриматися від оплати будь-яких коштів в погашення боргу за основним зобов`язанням на рахунки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та звернутися до Державної іпотечної установи для узгодження подальших заходів щодо заборгованості за основним зобов`язанням. Згідно переліку додатків до листа додавались примірники вимоги Державної іпотечної установи до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», договір відступлення прав вимоги та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  кредитним договором від 19.12.2005 р. не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України – гривні. Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором лише у гривні, а тому суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування такої заборгованості за кредитним договором від 19.12.2005 р., правових підстав для перерахунку у гривні боргу, що виник у доларах США за офіційним курсом НБУ не встановлено, в зв`язку з чим підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів вищевказаної заборгованості судом не вбачається.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1.3. Договору відступлення права вимоги від 11.02.2015 вартість прав вимоги зазначена в національній валюті - гривні.
Державна іпотечна установа є фінансовою установою, однак, генеральної чи відповідної індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій на момент укладання Договору відступлення прав вимоги не мала, а тому, здійснювати обслуговування кредиту в іноземній валюті, право вимоги за яким отримала на підставі Договору відступлення прав вимоги, правових підстав не мала.
Якщо в нового кредитора немає ліцензії НБУ на валютний розрахунок, суд стягує заборгованість за курсом НБУ на момент ухвалення рішення. Оскільки, Договір відступлення прав вимоги, з первісним кредитором відступався Банком в гривні, тому всі нарахування, проводились в гривні.
Таким чином висновки суду першої інстанції в цій частині ухвалені з порушенням норм процесуального права.
Проте, судова колегія звертає увагу на наступне.
За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»  факторинг є фінансовою послугою.
Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.
Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).
Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.
Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.
Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Відповідно до пункту 1.2, 1,3, Договору відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року №17/4-В до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора за договорами вказаними у додатках до цього договору. Вартість права вимоги дорівнює сукупній заборгованості за основним боргом за кредитними договором, перелік яких зазначений у додатку №1 до цього договору станом на дату укладення цього договору та складає 245085913,83 грн. Вартість права вимоги зазначена у цьому пункті договору повинна бути підтверджена довідкою первісного кредитора.
При цьомум, а ні суду першої інстанці, а ні суду апеляційної інстанції позивачем не надано довідки про заборгованість позичальника перед первісним кредитором згідно із умовами договору про іпотечний кредит №296/12 на момент відступлення прав вимоги. Відомостей про те право вимоги на яку саме суму за договором про іпотечний кредит укладений з ОСОБА_7 отримала Державна іпотечна установа не надано.
Не надано реєстру боржників, який повинен був надати Банк до договору відступлення.
З наданої позивачем довідки від 24.07.2018 р. убачається, що станом на 17.07.2018 р. заборгованість за договором про іпотечний кредит № 296/12 від 19.12.2005 р. складає по сумі основного боргу - 310 481,68 гривень, інфляційні втрати - 29 236,15 гривень, пеня - 44 804, 84 гривень, прострочені відсотки - 129 432,05 гривень, всього 513 954,72 гривень. Однак будь-яких посилань на первісний документ, довідка не містить. Розрахунок заборгованості наведений без посилання на такий документ.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Державної іпотечної установи є недоведеними в частині розміру заборгованості. Суд позбавлений можливості здійснити такий розрахунок враховуючи відсутність первісної документації.
За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в зв`язку з недоведеністю.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити частково.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2020 року скасувати, прийняти нову постанову.
У задоволенні позовних вимоги Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа – ПАТ «Банк Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити з інших підстав.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий                                                                                 О.М. Хорошевський
Судді                                                                                          І.В.Бурлака
                                                                                                      В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 липня 2020 року.