ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 500/658/19
адміністративне провадження № К/9901/6634/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 (суддя Мірінович  У.А.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2020 (головуючий суддя Макарик В.Я., судді Бруновська Н.В., Матковська З.М.)
у справі №500/658/19 
за позовом ОСОБА_1 
до Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Драганівка", Відділ з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області про скасування реєстраційної дії.
І. РУХ СПРАВИ
1. У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Драганівка", Відділ з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, в якому просив скасувати реєстраційну дію/запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 28.11.2018 № 16511420005002847 "Зміна складу комісії з припинення /виділу" вчинену державним реєстратором Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області Рожко Романом Костянтиновичем.
2. Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Драганівка", Відділ з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області.
3. Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.11.2019, яку було залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суд від 22.01.2020, закрито провадження у справі з тих мотивів, що спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та має розв`язуватися в порядку господарського судочинства.
4. ОСОБА_1 із зазначеними судовими рішеннями не погодився, тому звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2020 у справі № 500/658/19 й скерувати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
ІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРТШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
5. Закриваючи провадження у справі, суди першої та апеляційної інстанції керувалися тим, що спір не може бути вирішено у межах розгляду адміністративної справи, оскільки спір виник саме між засновниками, членами СТОВ "Драганівка", яка вирішила звільнити ОСОБА_2 від виконання обов`язків голови комісії з припинення (ліквідатора) СТОВ "Драганівка" та призначити ОСОБА_3 головою комісії з припинення (ліквідатором) СТОВ "Драганівка", на підставі чого відповідач вчинив оскаржену реєстраційну дію.
IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
6. Касаційну скаргу мотивовано порушенням місцевим і апеляційним адміністративними судами норм процесуального права, невірним тлумаченням предмету позову. 
Зокрема, скаржник зазначає, що суди не врахували того, що підставою позову ОСОБА_1 є саме невиконання належним чином суб`єктом владних повноважень, державним реєстратором Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області Рожко  Р.К., своїх обов`язків при проведення оскаржуваної реєстраційної дії, а саме та обставина, що здійснюючи реєстраційну дії Рожко Р.К. не здійснив перевірку документів поданих для держаної реєстрації на відповідність вимогам чинного законодавства, як того вимагає Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» та вчинив реєстраційну дію без рішення товариства щодо зміни складу комісії з припинення (ліквідаційної комісії) СГ ТОВ «Драганівка».
7. На думку скаржника, судами попередніх інстанцій не взято до уваги того, що:
- оскаржувана реєстраційна дія про зміну складу комісії з припинення товариства здійснена, всупереч вимогам чинного законодавства, на підставі нібито рішення прийнятого засновниками товариства, тобто рішення прийнятого зовсім іншим органом, ніж той що прийняв рішення про припинення товариства;
- рішення про зміну голови комісії (ліквідатора) та призначення членів ліквідаційної комісії товариства не було прийнято, оскільки згідно протоколу за вказане рішення проголосувало лише 72 особи, що становить 68% голосів, замість 75% голосів як того вимагає ст. 34 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»;
- протокол загальних зборів товариства не відповідає за формою вимогам чинного законодавства, у протоколі, не вказано, якою кількістю голосів володіють учасники, які проголосували «за» прийняття рішення про зміну голови ліквідаційної комісії та обрання членів ліквідаційної комісії.
ІV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
9. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.    
Cловосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом.
10. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.
11. Пунктом 1 ч. 1 ст. 19  КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб і суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
12. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
13. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що предметом позову у цій справі є скасування реєстраційної дії, яка проведена державним реєстратором, зокрема, на підставі протоколу загальних зборів СТОВ "Драганівка" від 18.11.2018 № 2/11.
15. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником та одним із засновників СТОВ "Драганівка".
16. Тобто, оскаржуючи реєстраційну дію від 28.11.2018 № 16511420005002847 "Зміна складу комісії з припинення /виділу", позивач фактично не погоджується зі складом відповідної комісії з припинення та з особою ліквідатора.
17. Суди попередніх інстанцій вірно визначили, що у цій справі спір виник саме між засновниками, членами СТОВ "Драганівка", яка вирішила звільнити ОСОБА_2 від виконання обов`язків голови комісії з припинення (ліквідатора) СТОВ "Драганівка" та призначити ОСОБА_3 головою комісії з припинення (ліквідатором) СТОВ "Драганівка", на підставі чого відповідач вчинив оскаржену реєстраційну дію.
18. Доводи позивача про те, що наданий державному реєстратору протокол зборів не відповідав Статуту товариства та вимогам чинного законодавства України і тому зазначений державний реєстратор не мав правових підстав для вчинення оскарженої реєстраційної дії оцінюються Верховним Судом критично, оскільки вказане не може свідчити про публічно-правовий характер спірних правовідносин.
19. Слід наголосити, що державний реєстратор, здійснюючи оскаржувану реєстраційну дію, не був законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою позивача, указувати або забороняти йому певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність, а позивач відповідно не був зобов`язаний виконувати вимоги та приписи державного реєстратора.
20. Правова позиція у подібних правовідносинах щодо юрисдикції спорів, у яких позивач оскаржує дії суб`єкта владних повноважень - державного реєстратора, пов`язаних з реєстрацією змін до установчих документів товариства, внесенням відомостей щодо зміни складу його засновників та керівника, посилаючись при цьому на недотримання цим суб`єктом встановленого законом порядку проведення такої реєстрації, неодноразово висловлювалась у постановах Великої Палати Верховного Суду, а саме, від 20 серпня 2019 року у справі №805/2556/15-а, від 18 вересня 2019 року у справі №826/14632/17 та інших, в яких вирішувались аналогічні вимоги.
Зокрема, у вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі, коли особа звертається до суду із позовом, який зумовлений необхідністю захисту її корпоративних та майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин, виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.
21. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спірні правовідносини пов`язані з необхідністю захисту корпоративних прав, тому цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ГПК України.
22. Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у цій справі через непідсудність спору адміністративним судам.
23. Доводи касаційної скарги стосовно того, що позивач оскаржує тільки управлінські функції відповідача спростовуються вищенаведеними висновками Верховного Суду. 
24. Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених ст. 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
25. Верховний Суд, в межах касаційного перегляду, встановлених ст. 341 КАС України, не встановив порушень судами попередніх інстанцій норм процесуального права, тому касаційна скарга не підлягає задоволенню, а судові рішення слід залишити без змін.
26. Оскільки Верховний Суд залишає без змін судові рішення, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2020 у справі № 500/658/19 - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб