Ухвала
14 липня 2020 року                                                                                                       
м. Київ
справа № 315/334/16-ц
провадження № 61-9807ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду 
від 26 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти, молоді та спорту Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області, комунального закладу «Воздвижівська ЗОШ І-ІІІ ступенів» Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області про стягнення не нарахованих належних доплат 
за окремі види педагогічної діяльності, за одну тарифну тижневу годину педагогічного навантаження з образотворчого мистецтва, надбавки 
за престижність в розмірі 20%, індексації заробітної плати, як складових частин заробітної плати вчителя загальноосвітнього закладу, захист трудового права на належні доплати за окремі види педагогічної діяльності, на 20 % надбавки за престижність праці, на індексацію заробітної плати, захист права на отримання справедливого й належного пенсійного забезпечення, стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
06 липня 2020 року до Верховного Суду подано вищезазначену касаційну скаргу.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Подана касаційна скарга не може бути прийнята до провадження судом касаційної інстанції, оскільки не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Згідно вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України 
у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, що передбачена (передбачені) 
статтею 389 цього Кодексу.
У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення на підставі, зазначеній 
у пункті 3 частини другої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У випадку подання касаційної скарги з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі зазначаються порушення, допущені судом, які визначені у частинах першій, третій 
статті 411 цього Кодексу.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказав, що судом апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення не враховано вимоги постанов Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», 
від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», від 24 жовтня 2008 року № 12 
«Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» 
та від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».
Наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України, оскільки вказані постанови Пленуму Верховного Суду України, на які послався заявник, не є постановами Верховного Суду, 
в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, а тому такі посилання не можуть бути підставою касаційного оскарження судових рішеннь.
Оскільки у поданій касаційній скарзі не визначені передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судового рішення, заявнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги щодо зазначення підстави (підстав), з якої (яких) подається касаційна скарга, 
та надіслати до Верховного Суду уточнену її редакцію з копіями відповідно до кількості учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених 
статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2020 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк 
до 29 липня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                   Є. В. Синельников