ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 743/1268/16-а
адміністративне провадження № К/9901/24254/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.
розглянув у попередньому судовому засіданні за наявними у справі матеріалами в касаційній інстанції адміністративну справу № 743/1268/16-а
за позовом Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 на ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2016 року, прийняту в складі головуючого судді Сташківа В.Б., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Карпушової О.В., суддів Епель О.В., Кобаля М.І.,
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
1.          У жовтні 2016 року Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області  звернулося до суду з позовом, в якому просило примусово видворити громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 за межі території України. 
2.          Одночасно з позовною заявою до суду позивач подав клопотання про затримання громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
3.          Клопотання мотивоване тим, що стосовно  громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 подано позов про примусове видворення за межі України та він не має документів, що дають право на виїзд з України, а також буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення. У зв`язку з цим, позивач просив суд прийняти рішення про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування строком на шість місяців.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення 
4.          Постановою  Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2016 року позов задоволено: примусово видворено громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 за межі території України; допущено негайне виконання постанови.
5.          Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня     2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року, клопотання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області  задоволено: затримано громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 , в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 183-7 КАС України, з поміщенням останнього до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, до                 18 квітня 2017 року.
6.          Задовольняючи клопотання позивача, суди виходили з того, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, а також вирішується питання про його видворення.
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.          Не погоджуючись із ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2016 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, громадянин Республіки Камерун ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати зазначені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове судове рішення про  відмову в задоволенні клопотання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про затримання громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
8.          Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на відсутність доказів стосовно наявності підстав для затримання відповідача, передбачених чинним законодавством України, і необґрунтовано обрали такий захід як затримання. 
IV. Позиція інших учасників справи
9.          Представник позивача надав до суду  відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій  - без змін.
V. Рух справи в суді касаційної інстанції
10.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 на ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від                       19 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від       14 грудня 2016 року.
11.          16 лютого 2018 року вказана касаційна скарга надійшла до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду та за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: Бевзенка В.М. (головуючого судді), Шарапи В.М., Данилевич Н.А.
12.          За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано 07 травня 2020 року для розгляду колегії суддів у складі: Кашпур О.В. (головуючого судді), Радишевської О.Р., Уханенка С.А. на підставі розпорядження заступника керівника  апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду Н.Богданюк від 07 травня 2020 року №757/0/78-20. 
13.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від             13 липня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні на 16 липня 2020 року.   
VI. Стислий виклад обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій
14.          Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 12.10.2016 Кіровським РВ у м.Кіровоград УДМС України в Кіровоградській області спільно зі Службою безпеки України було виявлено громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 , який легально перебував на території Україні до 01 серпня 2015 року, а після цієї дати в органах Державної міграційної служби України не отримував посвідки про тимчасове його проживання на території України. 24 серпня 2016 року закінчився термін дії паспорту громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 .
15.          Кіровським РВ у м.Кіровоград УДМС України в Кіровоградській області 12.10.2016 громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 203 КУпАП, з накладенням штрафу 510 грн, який останній добровільно сплатив.
16.          Кіровським РВ у м.Кіровоград УДМС України в Кіровоградській області 12.10.2016 прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 , із забороною в`їзду в Україну строком на 3 роки та зобов`язанням покинути територію України до 18.10.2016.
17.          Указане рішення відповідач, в установлений строк, не виконав.
18.          18.10.2016 Кіровським РВ у м.Кіровоград УДМС України в Кіровоградській області складено протокол про адміністративне затримання громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 та прийнято рішення про поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, для ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
VIІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ 
19.          Конституція України від 28 червня 1996 року №254к/96-ВР
Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20.          Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин)
Частина друга статті 183-7. У разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов`язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
21.          Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, примусове видворення передбачає виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.
VІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
22.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
23.          Аналізуючи наведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог.
24.          Відповідно до статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
25.          З огляду на зміст зазначених положень конституційних норм вбачається, що відповідна особа є користувачем на рівні з іншими особами правами і свободами, за умов, якщо така особа перебуває в Україні саме на законних підставах. Якщо відсутня ознака законності перебування, то це створює для особи певні обмеження та відповідні юридичні наслідки.
26.          Додатково колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
27.          Відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
28.          У пункті 103 рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня                   2014 року у справі "Анатолій Руденко проти України", яке стало остаточним 17 липня 2014 року (№50264/08), вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява №26629/95, і "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява №36760/06).
29.          Суд наголошує, що відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції мається на увазі фізична свобода особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.
30.          Затримання відповідача, не зважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені фактичні обставини, є цілком виправданим і належним, тому що в цьому випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатнім для гарантування виконання такою особою певних обов`язків, пов`язаних із залишенням території України. Затримання до закінчення процедури видворення, в тому числі для належної ідентифікації особи, відповідає положенням національного законодавства, воно є також необхідним за конкретних обставин.
31.          Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від                07 листопада 2019 року у справі №367/2334/19, від 18 грудня 2019 року у справі №638/18780/16-а, від 13.02.2019 у справі №359/5975/17.
32.          Не можуть бути прийнятними доводи касатора про недоведеність позивачем факту ухилення його від виконання рішення про примусове повернення, перешкоджання проведення процедури видворення, існування ризику його втечі. Вказане спростовується встановленими судами першої та апеляційної інстанцій фактами невиконання відповідачем в установлений строк без поважних причин рішення Кіровського РВ у м.Кіровоград УДМС України в Кіровоградській області про примусове повернення з України, відсутності оскарження зазначеного рішення, невчинення скаржником жодних дій з легалізації на території України, проживання на території України незаконно.
33.          Крім того, відповідач до міграційної служби з метою продовження терміну перебування не звертався, із зверненням для надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту також не звертався.
34.          Колегія суддів зазначає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
35.          За вказаних обставин у судів попередніх інстанцій були достатні та обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення за межі України та буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, що, відповідно до частини другої статті 183-7 КАС України, є підставою для його затримання. 
36.          Інші доводи касатора не впливають на правильне вирішення по суті цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.
37.          З урахуванням викладеного колегія суддів Верховного Суду не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час ухвалення рішень судами першої та апеляційної інстанцій.
38.          У зв`язку з цим, відповідно до статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
ІХ. Судові витрати
39.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.          Ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня             2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року в справі №743/1268/16-а  залишити без змін.
3.          Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий          :                                                                      О. В. Кашпур          
Судді:                                                                                 О. Р. Радишевська
                                                                                          С.А. Уханенко