Ухвала
іменем України
 
26 червня 2020року
м. Київ
справа № 569/14938/19
провадження № 51 - 2952 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2020 року щодо нього у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 12019180000000179, 
встановив:
За вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 
2020 року
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у селі Старе Село Рокитнівського району Рівненської області, зареєстрований на АДРЕСА_1 та проживає на АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання 
з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК, а саме: періодично з`являтися до реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 30000 тисяч гривень моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5000 тисяч гривень моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 15000 тисяч гривень моральної шкоди та 66092 гривні 68 копійок матеріальної шкоди.
Прийнято рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів. 
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, 
керуючи автомобілем «Mercedes-Benz E 280», державний номерний знак 
НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Київська у місті Рівне зі сторони вулиці Данила Галицького в напрямку міста Києва поблизу електроопори № 24 навпроти заїзду до Монументу Вічної Слави, перед яким наявний дорожній знак 3.21 « В`їзд заборонено», в порушення вимог пунктів 2.3 б),10.1 Правил дорожнього руху проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху керованого ним автомобіля, не переконався в тому, що такий маневр не створить небезпеки іншим учасникам руху, перетнувши дорожню розмітку 1.3, перетинати яку забороняється, виїхав га зустрічну смугу та допустив зіткнення із автомобілем марки «Mercedes-Benz E 300 D», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку. 
У результаті  дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Mercedes-Benz E 280», державний номерний знак НОМЕР_1 , 
ОСОБА_8 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння; пасажир автомобіля марки «Mercedes-Benz E 300 D», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, які спричинили довготривалий розлад здоров`я; водій автомобіля марки «Mercedes-Benz E 300 D», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , отримав легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2020 року вирок місцевого суду в частині  рішення щодо цивільного позову змінено. Збільшено розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілих, а саме стягнено 
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 100000 гривень моральної шкоди; стягнено 
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 70000 гривень моральної шкоди. У решті вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду змінити. Вказує,  що частково задовольнивши апеляційні вимоги потерпілих, апеляційний суд свого рішення не мотивував, не навів достатніх підстав, з яких він не погодився з висновком суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілих, чим істотно порушив вимоги ст. 419 КПК.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши оскаржуване судове рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення касаційної скарги засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_4 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 286 КК, вид та розмір призначеного засудженому покарання у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів касаційної скарги засудженого про неправильне вирішення апеляційним судами питання, щодо стягнення моральної шкоди, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. 
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим  Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦК) 
за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Водночас, згідно з положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК саме судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди. При цьому законодавець встановлює лише загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні цього питання: залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, саме цими нормами і керувався суд апеляційної інстанції змінюючи вирок місцевого суду в частині цивільного позову. 
Визначаючи розмір моральної шкоди, яку стягнуто із ОСОБА_4 на користь потерпілих, суд  апеляційної інстанції вірно взяв до уваги тривалість їх фізичних та душевних страждань, погіршення стану здоров`я потерпілих, що виявилось у порушенні усталеного ритму життя, тимчасову втрату працездатності та неможливістю належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо своєї неповнолітньої доньки. При цьому засади розумності, виваженості та справедливості дотримано.
Виходячи саме із цих засад, апеляційний суд вірно прийшов до висновку про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілих та буде достатньою для компенсації їх моральних страждань.
Посилання ОСОБА_4 на те, що він є студентом, інвалідом третьої групи та потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС через що не може відшкодувати завдану моральну шкоду в такому розмірі, є неспроможними.
Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
В даному випадку апеляційний суд правильно не взяв до уваги матеріальне становище засудженого та інші обставини, на які останній послався у касаційній скарзі, як на підстави для зменшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з нього на користь потерпілого.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам 
ст. 419 КПК.
Враховуючи викладене, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно 
з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                  ОСОБА_3