УХВАЛА        
 
28 липня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 570/2625/16
 
провадження № 61-7851ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду                            Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» (далі - ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)») на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року в справі за позовом Городищенської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права щодо користування і розпорядження власним майном та виселення з нежитлового приміщення адміністративної будівлі,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У травні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 жовтня                    2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, яка не була оплачена судовим збором. Крім того заявником, всупереч пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, в касаційній скарзі не зазначено підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2020 року касаційну скаргу                 ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме, заявнику запропоновано сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга, а також уточнити вимоги касаційної скарги (клопотання) з урахуванням статті 409 ЦПК України.
 
У липні 2020 року на адресу Верховного Суду заявник надіслав копію квитанції про сплату судового збору за подання касаційної скарги від                30 червня 2020 року № 0.0.1752730928.1 у розмірі 5 512 грн та надав уточнену редакцію касаційної скарги, в якій, посилаючись на необґрунтованість судових рішень, не навів передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.
 
Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без посилання на випадки, зазначені у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, які визначені процесуальним законом підставами касаційного оскарження судових рішень (неврахування судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; необхідність відступлення від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду; відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах; наявність порушень, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), не є виконанням вимог процесуального закону (пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. 
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Таким чином, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
Враховуючи викладене вище, зазначений в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року строк для усунення недоліків слід продовжити та повідомити про це заявника.
 
Керуючись статтями 127, 185, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Продовжити державній установі «Городищенська виправна колонія (№96) строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, до 14 серпня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                    В. С. Жданова