Номер провадження: 22-ц/813/5418/20 
Номер справи місцевого суду: 495/10653/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2020 року про відмову в прийнятті позовної заяви, постановлену під головуванням судді Прийомової О.Ю., - 
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про усунення перешкод в здійсненні права розпорядження своїм майном шляхом зняття з нього арешту і заборони на його відчуження.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2020 року у прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушеннянорм процесуального права просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги  ОСОБА_1 зазначає, що судом постановлена помилкова ухвала, оскільки суд відмовивши у прийнятті позовної заяви позбавив її у праві звернення до суду за захистом свого порушеного права.
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони про розгляд справи на 08 липня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 33-35).
Від завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської областіна адресу суду надійшов лист, з проханням розглядати справу за відсутністю державного нотаріуса (а.с. 36-37).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відмовляючи у прийнятті позовної заяви ОСОБА_1  про усунення перешкод в здійсненні права розпорядження своїм майном шляхом зняття з нього арешту і заборони на його відчуження, районний суд виходив з того, що існує інший порядок скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Білгород-Дністровського міського суду від 19.02.1999 року, а саме звернення до суду з відповідною заявою в рамках наведеної цивільної справи, а тому відмовив у прийнятті позовної заяви.
Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справ, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.
Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України.
Якщо заява за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то судом застосовуються положення статті 185 ЦПК України, про що постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу позовна заява (скарга) вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві - частина 3 статті 185 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про усунення перешкод в здійсненні права розпорядження своїм майном шляхом зняття з нього арешту і заборони на його відчуження.
В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що їй належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яку вона захотіла продати.
Звернувшись до нотаріуса з приводу продажу квартири їй стало відомо, що на неї накладений арешт із забороною її відчуження.
В ухвалі про накладення арешту зазначено, що вказана квартира належить ОСОБА_2 , однак як зазначила позивачка вказана квартира ніколи не належала ОСОБА_2 .
Оскільки, ОСОБА_1 не була стороною у справі, в рамках якої накладено арешт на належну їй квартиру, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила усунути перешкоди у здійсненні її права розпорядження своїм майном шляхом зняття арешту з належної їй на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.06.2000 року, виданого органом приватизації державного житлового фонду виконкому Сергіївської селищної ради, двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею - 39,9 кв.м., житловою площею - 22,4 кв.м., що складається з: 1-а кімната - 14,4 кв.м., 2-а кімната - 8,0 км.м., кухні - 5,2 кв.м., вбиральної (поєднаної) - 2,6 кв.м., коридору - 7,7 кв.м., лоджії - 2,0 кв.м., який було накладено Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 24.02.1999 року на підставі ухвали Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 19.02.1999 року в рамках цивільної справи № 2-562/1999 за позовом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_2 , а також зняти заборону на відчуження зазначеної квартири.
Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Судом встановлено, що ухвалою Білгород-Дністровського міського суду від 19.02.1999 року накладено арешт та заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 .
Згідно відповіді наданої архіваріусом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2020 року, цивільна справа №2-562/1999 Білгород-Дністровського міського суду за позовом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_2 про повернення незаконно отриманих коштів знищена в архіві суду за спливом строку зберігання справ даної категорії відповідно до Інструкції про порядок відбору, знищення та зберігання справ та документів.

Оскільки, ОСОБА_1 не була учасником цивільної справи №2-562/1999 за позовом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_2 про повернення незаконно отриманих коштів, тобто не мала передбаченого ч. 1 ст. 158 ЦПК України права звернутися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 19.02.1999 року в рамках цивільної справи № 2-562/1999, тому ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про усунення перешкод в здійсненні права розпорядження своїм майном шляхом зняття з нього арешту і заборони на його відчуження, так як ухвала суду про накладення арешту та заборона на відчуження майна порушує її законне право розпоряджатися своєю власністю, 
Однак, суд на наведене уваги не звернув, а саме, що ОСОБА_1  не має передбаченого ч. 1 ст. 158 ЦПК України  права звернутися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 19.02.1999 року в рамках цивільної справи № 2-562/1999 тапостановляючи ухвалу від 13 січня 2020 року про відмову у прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 зазначивши про інший порядок скасування заходів забезпечення позову шляхом звернення до суду з відповідною заявою в рамках цивільної справи, по якій був накладений арешт,керуючись ст. 185 ЦПК України прийшов до помилкового висновку про відмову у прийнятті позовної заяви чим порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, колегія суддів вважає, що районний суд постановив помилкову ухвалу у порушення  вимог ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, позбавивши позивача права  на справедливий судовий розгляд та безпідставно відмовив у прийнятті позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 379  ЦПК Україниапеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2020 року– скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 03 серпня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк