Дата документу 20.08.2020 Справа № 310/1834/19

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 310/1834/19                                 Головуючий у 1-й інстанції: Кошева О.А.
Провадження №22-ц/807/2141/20                                      Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2020 року                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді - доповідача                         Подліянової Г.С.,
суддів:                                                 Гончар М.С.,
                                                                Маловічко С.В.,
за участю секретаря                           Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2020 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Каракулов Ігор Леонідович Горпинич Олександр Владиславович про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя та витребування нежитлової будівлі,-

В С Т А Н О В И В:

 
У березні  2019 року  ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Каракулов І.Л. про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя та витребування нежитлової будівлі.

 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 27 березня 2009 року придбав майнові сертифікати у ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яким було виділене майно - нежитлову будівлю (корівник) інв.№222, за адресою: АДРЕСА_1 . Придбані майнові сертифікати ОСОБА_2 обміняв у Азовській (Луначарській) сільській раді на єдиний майновий сертифікат серії 1-ЗПБ №010505 від 01 січня 2009 року вартістю 18547, 55 гривень. Свідоцтва власників майнових сертифікатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 були анульовані та долучені до справи продажу майнових сертифікатів.

 
На загальних зборах пайовиків було прийнято рішення виділити майно в натурі ОСОБА_2 на підставі поданої заяви від 01 квітня 2009 року та 04 квітня 2009 року він підписав Акт приймання-передачі нежитлової будівлі.
 
Виконавчим комітетом Луначарської сільської ради прийнято Рішення №54 від 21 травня 2009 року, оформлено право власності на нежитлову будівлю (корівник) інв.№222, за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

 
З інформаційної довідки ОСОБА_2 дізнався, що на підставі Договору позики, 18 жовтня 2017 року було підписано Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, внаслідок чого власником нежитлової будівлі став ОСОБА_4 .

 
Із урахуванням зазначеного, позивач просив суд:

Визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між громадянином ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_4 від 18 жовтня 2017 року.
Витребувати майно - нежитлову будівлю (корівник) інв. №222, за адресою: АДРЕСА_1 у добросовісного набувача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 . 

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 квітня 2019 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 . (т.1 а.с. 69).

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2020 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у зазначеній справі , згідно умов якої:

1. Позивач від 30 жовтня 2019 року ознайомився з матеріалами справи, а саме, з наданими доказами з боку ОСОБА_4 , прийшов до висновку, що ОСОБА_4 провів реконструкцію одноповерхової нежитлової будівлі (літ.А) , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та ввів в експлуатацію нежитлову будівлю на підставі Декларації про готовність до експлуатації об`єкта за № ЗП 141190791635 від 20 березня 2019 року.
Згідно з висновком кваліфікаційного експерта оцінювача TOB «ЮК «Юрстандарт» (кваліфікаційне свідоцтво ФДМУ і МІБ від 25 грудня 2004 року МФ № 2790, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 05 квітня 2005 року № 2580) та наданих доказових матеріалів у звіті про оцінку майна від 01 квітня 2019 pоку - станом на 01 квітня 2019 року ринкова вартість нежитлової будівлі (літА.) складає 1 528 090, 00 гривень, відповідно, ринкова вартість невід`ємних поліпшень, виконаних ОСОБА_4 (Відповідач2) у будівлі на дату оцінки, складає 877 847,00 гривень без ПДВ.
ОСОБА_3 (відповідач1) у термін з 2015 по 2017 рік, був власником та користувачем нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 також проводив реконструкцію нежитлової будівлі, але у зв`язку з тим, що у нього погіршилося здоров`я з метою повернення вкладених коштів у реконструкцію, уклав договір позики грошових коштів з одночасною іпотекою нежитлової будівлі від 11 травня 2017 року з ОСОБА_4 (Відповідачем2). ОСОБА_3 (Відповідач1) не зміг повернути у строк позичені грошові кошти внаслідок цього, наступили правові наслідки Договору позики, тому 18 жовтня 2017 року було підписано Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, власником нежитлової будівлі став ОСОБА_4 (Відповідач2.)
2. Позивач зазначає, що з боку Відповідачів були дії, що привели до
значного відновлення нежитлової будівлі зі збільшенням відновленої ринкової вартості
нежитлової будівлі у порівнянні з вартістю Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Зоря» серія 1-ЗПБ
№010505 від 01 січня 2009 року, яким володіє Позивач. Внаслідок цих дій Позивач визнає, що ОСОБА_4 (Відповідач2) є добросовісним власником, відповідно до правової підстави про визнання того, що ОСОБА_3 (Відповідач1) придбав нежитлову будівлю за волею та згодою ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 (Відповідач 2) у свою чергу придбав нежитлову будівлю за волею та згодою ОСОБА_3 (Відповідача1).
3.  Відповідачі зазначають та погоджуються зі свого боку, що наявність у діях
власників нежитлової будівлі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
4. Позивач відмовляється від своїх позовних вимог до Відповідачів у
вигляді про визнання недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя та
витребування нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 .
5. Відповідачі погоджуються з тим, що відповідно до умов цієї Мирової угоди
сторони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання будь-яких майнових вимог та відмовляються від можливих зустрічних претензій.
6. Сторони зобов`язуються сумлінно виконувати умови, передбачені цією мировою угодою.
7.Підписанням цієї угоди майнові претензії сторін, щодо нежитлової будівлі (літ А.), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вважаються врегульованими.
8.У випадку добровільного невиконання сторонами умов даної мирової угоди, кожна із Сторін залишає за собою право на звернення з позовом до суду про спонукання іншої сторони до виконання мирової угоди.
9.Наслідки укладення мирової угоди, зміст ст.ст.206, 207 ЦПК України сторонам роз`яснені та зрозумілі.
Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Каракулов І.Л., ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотеко держателя та витребування нежитлової будівлі, закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Дон В.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не було надано належної оцінки тому факту, що у ОСОБА_2 відсутні правові підстави для звернення до суду для захисту своїх прав та інтересів через скасування рішення суду, яким було визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення. Крім того, ОСОБА_1 має право на отримання майна колишнього КСП «Зоря», як володілець майнового сертифікату, тому укладенням мирової угоди, проект якої не направлявся на адресу ОСОБА_1 ,було суттєво порушено його права.

Відповідно до відзивів на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Як вбачається з матеріалів справи представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , що підтверджується ордером на надання правової допомоги серія ЗП № 049731 ( а.с. 61 т. 1) належним чином повідомлеий про дату, час та місце розгляду справи ( а.с. т. 2 а.с. 232).
Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважаєтьсяся врученням повістки і цій особі.
ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 його представника ОСОБА_9 , повідомлених належним чином про дату, час і місце розгляду справи на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача,  учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК Україним суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив із того, що вона не суперечить закону, відповідає інтересам сторін, а виконання ними умов мирової угоди не порушує інтересів інших осіб.
Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з Договором купівлі - продажу майнового паю, укладеного 27 березня 2009 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» (майновий сертифікат) серії І-ЗПБ №010462 , виданий Луначарською сільською радою Бердянського району Запорізької області 26 лютого 2007 року за домовленістю сторін за 9870 грн. 65 коп. (т.1 а.с. 6).

Згідно з Договором купівлі - продажу майнового паю, укладеного 27 березня 2009 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» (майновий сертифікат) серії І-ЗПБ №010487 , виданий Луначарською сільською радою Бердянського району Запорізької області 19 лютого 2008 року за домовленістю сторін за 2256 грн. 19 коп. (т.1 а.с. 11).

Згідно з Договором купівлі - продажу майнового паю, укладеного 27 березня 2009 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_8 свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» (майновий сертифікат)серії І-ЗПБ, виданий Луначарською сільською радою Бердянського району Запорізької області за домовленістю сторін за 2766 грн. 40 коп. (т.1 а.с. 12).

Згідно з Договором купівлі - продажу майнового паю, укладеного 27 березня 2009 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» (майновий сертифікат) серії І-ЗПБ №010464 , виданий Луначарською сільською радою Бердянського району Запорізької області 26 січня 2007 року за домовленістю сторін за 3654грн. 31 коп. (т.1 а.с. 13).

01 квітня 2009 року Луначарською сільською радою ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» (майновий сертифікат) серії І-ЗПБ №010505 на загальну суму 18 547,55 грн. (т.1 а.с. 8)

Згідно з протоколом засідання Комісії з організації вирішення майнових питань і виділу майна в натурі від 01 квітня 2009 року ОСОБА_2 , який звернувся про виділ йому в натурі майнового паю, було виділено корівник за адресою: АДРЕСА_2 .

04 квітня 2009 року комісія пайщиків КСП "Зоря" передала ОСОБА_2 зазначений корівник, що підтверджується актом приймання-передачі від 01 квітня 2009 року.
Рішенням Виконавчого комітету Луначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 21 травня 2009 року № 54 було вирішено оформити право власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомості: МТФ, інвентарний № 222 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Доручено Бердянському районному бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав на нерухоме майно підготувати свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомості та провести його реєстрацію. (т.1 а.с. 9)

Згідно з технічним паспортом, виготовленим Комунальним підприємством "Бердянське районне бюро технічної інвентаризації" за адресою: АДРЕСА_2 площею 1 562,9 кв. м.

Згідно з Договором оренди землі від 23 квітня 2012 року, укладеного між Бердянською районною державною адміністрацією Запорізької області та ОСОБА_2 , п.1 передбачено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку із земль сільськогосподарського призначення для розміщення та обслуговування нежитлової будівлі з господарськими будівлями і спорудами, яка знаходиться в АДРЕСА_2 . Згідно п.8 Договору, він укладений строком на 49 років. (т.1 а.с. 288-289).

Водночас, матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказівна на підтвердження отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на спірний об`єкт нерухомого майна та проведення реєстрації таких прав.

Відповідно до Договору позики грошових коштів з одночасною іпотекою нежитлової будівлі від 11 травня 2017 року, який зареєстровано в реєстрі за №610, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Каракуловим І.Л., ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 48 000, 00 грн., які останній зобов`язався повернути не пізніше 15 червня 2017 року. 

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 в іпотеку належне йому на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого 25 литопада 2015 року приватним нотаріусом Бердянського районного нотарілаьног округу Запорізької області Коноваловою О.В., за реєстром №2788, нерухоме майно - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . (т.1 а.с.47-49).

Заявою від 13 вересня 2017 року ОСОБА_4 , у зв`язку з порушенням договірних умов ОСОБА_3 вимагав усунути порушення, а саме повернути безвідсоткову позику у розмірі 48 000,00 грн., а також пеню в розмірі 0,1% в сумі 4320,00 грн. протягом 30 днів з дня отримання заяви.Якщо обов`язки з повернення вказаної суми виконані не будуть, ОСОБА_4 будуть здійснені дії з задоволення даних вимог шляхом позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки. (т.1 а.с. 50).

18 жовтня 2017 рокуміж ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який посвідчено приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Каракуловим І.Л. та зареєстровано в реєстрі за №1659, відповідно до умов якого, нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було передано ОСОБА_4 в порядку виконання зобов`язань з повернення грошових коштів. (т.1 а.с. 51-52).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно іпотека припинена у зв`язку із договором про задоволення вимог іпотекодержателя. (т.1 а.с.10).

Згідно з Договором купівлі-продажу майнового паю від 21 липня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_1 купив належний Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нива-плюс» майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря». (т.1 а.с. 210).

Згідно Свідоцтва про право власності на майновий пай члена кооперативного сільськогосподарського підприємства КСП «Зоря» (майновий сертифікат) Серія І-ЗПБ №010523, виданого Луначарською сільською радою 03 серпня 2010 року Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нива-плюс», якому виділено майно пайового фонду в розмірі 68892,05 гривень або 03,59 відсотків. (т.1 а.с.211).

В грудні 2019 року до суду надійшла заява про укладення мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т.2 а.с. 46-47).

Згідно з Конституцією України, ст. ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до частини 7 статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

Тобто, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб`єктивні права та обов`язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.        

За положеннями частини п`ятої статті 207 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, виходячи із змісту ст. 207 ЦПК України, укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається і затверджується судом у відповідності до вимог не лише цивільного процесуального права, а й з урахуванням цивільного права.

Отже, як вбачається з даної норми цивільного процесуального законодавства обов`язковою умовою затвердження мирової угоди між сторонами, в тому числі, з виходом за межі предмету спору, є та умова, що вказана мирова угода не повинна порушувати прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 квітня 2019 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 . (т.1 а.с. 69).

З апеляційної скарги ОСОБА_1  вбачається, що укладеною мировою угодою порушено його права, саме у зв`язку з тим, що він, є володілець майнового сертифікату серії І -ЗПБ/Д № 000005 від 18.08.2015 на суму 68892.05 грн на пайовий фонд КСП  «Зоря» с. Луначарське Бердянського району Запорізької області має право на отримання майна колишнього КСП «Зоря». До  пайового майна включено будівлю корівника,  який є предметом спору. Залишков вартість вказаної будівлі склала 193419.16 грн, таку ж вартість затверджено в переліку майна, що підлягає паюванню. 

01 квітня 2009 року Луначарською сільською радою ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» (майновий сертифікат) серії І-ЗПБ №010505 на загальну суму 18 547,55 грн.

Тобто зі складу пайового майна вибуло майно, вартість якого складає 193419.16 грн, отже ОСОБА_1 на свій майновий мертифікат в розмірі 68892.05 грн не має змоги отримати жодного майна бувшого КСП « Зоря».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що 19 січня 2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області винесено рішення, яке за його апеляційною скаргою було скасовано рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до територіальної громади с. Луначарське в особі Луначарської сільської ради, Комунального підприємства «Бердянське районне бюро технічної інвентаризацї» про визнання права власності на об`єкт нерухомості відмовлено.

Зі скасуванням апеляційним судом Запорізької області рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2010 року про визнання права власності на об`єкт нерухомості за ОСОБА_2 , втрачені ті правові наслідки, які з нього випливають, а саме право власності ОСОБА_2 на спірне майно.

Зазначені обставини викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 підтверджуються рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2010 року ( справа № 2-388/2010 ( т. 1 а.с. 174-175), рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року ( т. 1 а.с. 58-59). 

Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2018 року по справі№ 310/4921/17, яке набрало законої сили 26 лютого 2019 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 реєстраційний номер 2788, посвідчений 25 листопада 2015 року приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Коноваловою О.В..

Натомість, в договорі позики грошових коштів з одночасно іпотекою нежитлової будівлі від 11 травня 2017 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а в подальшому в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 жовтня 2017 року предметом іпотеки є саме спірна нежитлова будівля, яке належала іпотекодавцю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 25 листопада 2015 року приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області, за реєстром № 2788, який визнано в подальшому недійним вищезазначенгим судовим рішенням. 

Як убачається зі змісту мирової угоди та оскаржуваної ухвали, що її учасники встановили, а судом визнано, що у термін з 2015 року по 2017 рік власником спірної нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 , а на теперішній час добросовісним власником спірної будівлі є ОСОБА_4 , який у свою чергу придбав зазначену нежитлову будівлю за волею та згодою ОСОБА_3 .

В той же час, як було зазначено вище рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2018 року по справі№ 310/4921/17, яке набрало законої сили 26 лютого 2019 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 реєстраційний номер 2788, посвідчений 25 листопада 2015 року приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Коноваловою О.В., за яким ОСОБА_3 набув право власності на згаданий об`єкт нерухомості.

         Зазначені обставини та дане твердження апелянта жодними доказами (поясненнями, запереченнями тощо), як позивачем, так і відповідачем, не спростовано.

Отже, суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної правової оцінки вищезазначеним обставинам, не з`ясував обставини щодо правомірності набуття права власності на спірний об`єкт нерухомості сторонами у справі, в тому й числі, чи мав ОСОБА_2 правові підстави для звернення до суду для захисту своїх прав та інтересів через скасування документів, що підтверджували його право власності.

При цьому на адресу ОСОБА_1 не було направлено проект мирової угоди, яка була передана на затвердження суду, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений права викласти свою позицію з приводу мирової угоди.

Оскільки при визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, а саме, третьої особи ОСОБА_1 , чого судом першої інстації зроблено не було, тому безспірним є те, що умови мирової угоди суперечать закону, а відтак суд не вправі був визнавати умови такої мирової угоди.

З урахуванням вище наведеного оскаржувана ухвала підлягає скасуванню - з направленям справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,379,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2020 року у цій справі скасувати.Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повна постанова складена 25 серпня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С.                       Гончар М.С.              Маловічко С.В.