Справа № 137/1235/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1750/2020
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України

02 жовтня 2020 року	  	м. Вінниця	

       ''Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В., 
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 12 серпня 2020 року, постановлену суддею Желіховським В.М., повний текст якої складено цього ж дня
в справі №137/1235/15-ц
за заявою ОСОБА_1 (заявник)
за участі ОСОБА_2 (позивач)
про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року,

встановив:
19 червня 2020 року ОСОБА_1 подав до районного суду заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року, яку мотивував тим, що зазначеним заочним рішенням з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 428229,57 грн, три проценти річних в розмірі 21261,31 грн, інфляційні нарахування в розмірі 240719,80 грн, а всього 690210,68 грн, а також стягнуто відшкодування по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.
Просив поновити йому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року, оскільки про його наявність дізнався лише 03 червня 2020 року від державного виконавця Літинського ВДВС, який викликав його для вручення постанови про відкриття виконавчого провадження і у той же день отримав повний текст оскаржуваного рішення. 
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 12 серпня 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись із ухвалою, заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив її скасувати.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 полягають в тому, що помилковими є висновки суду про належне його повідомлення щодо дня та часу розгляду цивільної справи про стягнення боргу, а також щодо обізнаності про існування ухваленого рішення.
Особа, яка брала участь у справі – позивач ОСОБА_2 , не скористалась своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Ухвала, що оскаржується позивачем, входить до вищевказаного переліку.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником підстави для поновлення такого строку, не знайшли свого підтвердження.
Висновок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.
Так, за заявою учасника справи суд поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення – ч. 1 ст. 127 ЦПК України. 
Відповідно до статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.  Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.  Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.  Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки визначені законом або судом.
Згідно з статтею 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового розгляду за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відкрите 21.07.2015 року. Відповідач ОСОБА_1 брав у ній участь особисто і через представників, неодноразово звертався до суду із письмовими заявами, клопотаннями тощо, в яких як адресу свого місця проживання зазначав АДРЕСА_1 .
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 315078,28 грн., а також судовий збір в сумі 3150,70 грн.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи оригіналу розписки відповідача на підтвердження укладення договору позики.
При новому розгляді справи судом за клопотанням відповідача призначені і фактично були проведені судово-психіатрична і судово-почеркознавча експертизи, у зв`язку з чим провадження у справі зупинялося.
Після відновлення провадження у справі в січні 2018 року ОСОБА_1 до суду не з`являвся.
Судові повістки про виклик в судові засідання на 26.03.2018, 16.04.2018, 07.05.2018, 04.06.2018, 06.08.2018, 03.09.2018, 24.09.2018, 22.10.2018, які надіслані судом за адресою місця реєстрації відповідача, а також особисто вказаною ним в судових документах, повернулися за закінченням терміну зберігання, хоча відповідач відповідно до статті 131 ЦПК України не повідомив суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) під час провадження у справі, і, водночас, подавав суду через представника клопотання про відкладення судового засідання, про виклик в судове засідання експерта, тощо.
Копія судового рішення від 22.10.2018 також надіслана ОСОБА_1 за вказаною адресою, але 08.12.2018 так само повернута суду відділенням зв`язку за закінченням терміну зберігання.
Згідно з частиною 5 статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення – якщо така адреса відсутня. 
Днем вручення судового рішення відповідно до пункту 4 частини 6 цієї статті, є день проставлення у поштовому повідомленні відмутки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача на ту обставину, що він нібито ознайомився з рішенням суду відразу після того, як дізнався, про відкриття виконавчого провадження, а саме в червні 2020 року.
Так, за даними відстеження поштових відправлень, копія постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу, була вручена ОСОБА_1 ще 19 березня 2020 року, а із заявою про отримання копії рішення він звернувся до суду лише 03 червня 2020 року.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12 липня 2007 року).
Натомість поведінка відповідача в даній справі свідчить про його намагання усіляко затягнути розгляд справи і прийняття у ній рішення, набрання ним законної сили і виконання.
Крім того, частиною 4 статті 127 цього Кодекс визначено, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява , скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. 
Разом з тим, як встановлено матеріалами справи, подавши заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, ОСОБА_1 всупереч вимог частини 4 ст. 127 ЦПК України не подав суду самої заяви про перегляд заочного рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року, постановленого у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
За таких обставин відповідачем у справі заявником ОСОБА_1 порушено також порядок, передбачений нормами цивільного процесуального законодавства для оскарження заочного рішення у справі, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 12 серпня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий                                                І.М. Стадник 
       
Судді                                                        Ю.Б. Войтко
       
                                                               І.В. Міхасішин