П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  824/1205/19-а                     Головуючий у 1-й інстанції:  Брезіна Тетяна Миколаївна 
          Суддя-доповідач:  Мацький Є.М. 

03 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Залімського І. Г. 
секретаря судового засідання: Шпикуляк Ю.В.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: Мазур О.Г.,
третьої особи: ОСОБА_2 , 
представника третьої особи: Крамар І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Чернівецького окружного адміністративного суду  від  05 березня 2020 року (рішення прийнято у м. Чернівці, повний текст рішення складено 16.03.2020, час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Недобоївської об`єднаної територіальної громади в особі сільської ради Хотинського району, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 про  скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

1. У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням нової редакції позову та з урахуванням ухвали суду від 23.10.2019 про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог, просив:
- скасувати п.1 рішення Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області № 763/44/19 від 09.09.2019;
- зобов`язати Недобоївську сільську раду Хотинського району Чернівецької області надати дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром 0,0091 га, яка згідно генерального плану села являється невідмежованою частиною земельної ділянки, що закріплена за житловою будівлею по АДРЕСА_1 та в подальшому затвердити виготовлений проект на сесії сільської ради;
- зобов`язати Недобоївську сільську раду Хотинського району Чернівецької області в подальшому при вирішенні питання організації під`їзду до господарства ОСОБА_2 чітко дотримуватися генерального плану забудови с. Долиняни, не проектувати і не будувати будь-яких споруд чи мостів через природну межу, а саме - через р.Черлену, що постійно розділяла два господарства АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

2. У обґрунтування позову позивач зазначив, що звернувся до Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області із заявою, в якій просив скасувати прийняті сільською радою рішення, а саме: рішення №58/4/16 від 12.01.2016; рішення №323/20/17 від 14.07.2017; рішення №531/31/18 від 14.08.2018; рішення земельної комісії №428 від 14.09.2017; рішення №429 від 14.09.2017; рішення від 07.08.2019 №225; рішення від№273 від 14.08.2017; рішення №299 від 08.09.2017; рішення №337 від 17.10.2017. Позивач зазначає, що є власником житлової будівлі (лазні) в АДРЕСА_1 , до якої прилягає земельна ділянка площею 0,15 га, якою раніше користувалась його родина для огородництва, а наразі вказана земельна ділянка надана у користування для обслуговування житлового будинку. Однак позивач вказує, що ОСОБА_2 самовільно спорудила міст через річку Черлену в с.Долиняни Хотинського району Чернівецької області та з 1974 розпочала протиправне облаштування під`їзду до свого домогосподарства по АДРЕСА_2 , через земельну ділянку площею 0,15 га, з якої відповідачем протиправно вилучено 0,0091 га, яка являється подвір`ям ОСОБА_1 , з метою облаштування під`їзної дороги до домогосподарства ОСОБА_2 . Позивач вказав, що 02.08.2003 Долинянською сільською радою прийнято рішення, пунктом 2 якого узаконено під`їзну дорогу до господарства ОСОБА_2 , однак на даний час вказаний пункт рішення Долинянської сільської ради скасовано рішенням Хотинського районного суду від 06.03.2015. З метою отримання спірної ділянки у власність, позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з відповідними зверненнями, які залишені без задоволення. Таким чином, позивач зазначає, що рішення, які ОСОБА_1 просив відповідача скасувати у заяві від 07.08.2019, прийняті незаконно та фактично перешкоджають йому отримати у власність земельну ділянку 0,0091 га, яка незаконно вилучена сільською радою.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Скаржник, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

4.1. Скаржник апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції необґрунтовано зазначив про передчасне звернення із даним позовом, оскільки земельна ділянка - це ділянка історично нашої родини, якою родина користується з 1932 р. і сільська рада мала б це врахувати, що згідно ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

4.2. Вказав, що суд не звернув увагу на копію рішення Хотинського районного суду у цивільній справі від 14.01.2015, якою ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.

4.3. Зазначив, що суд дійшов до необґрунтованого висновку про передчасне звернення до суду з вимогою про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром 0,0091 га, оскільки дане питання в сільській раді розглядалося неодноразово, проте завжди на користь ОСОБА_2 .

4.4. Вказав, що суд не звернув увагу на постанову Верховного Суду № 724/273/15-а від 20.06.2018, в якій уже було предметом судового розгляду дана незаконна дорога, яку збудувала ОСОБА_2 поза генеральним планом села.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

5. Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1409 га по АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 76).

6. Рішенням Недобоївської сільської ради від 29.09.2016 №179/11/16 затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо зміни цільового призначення та передано у власність земельну ділянку площею 0,1409 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд (том 1 а.с. 77).

7. 07.08.2019 позивач звернувся до Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області із заявою, в якій просив скасувати прийняті сільською радою рішення, а саме: рішення №58/4/16 від 12.01.2016; рішення №323/20/17 від 14.07.2017; рішення №531/31/18 від 14.08.2018; рішення земельної комісії №428 від 14.09.2017; рішення №429 від 14.09.2017; рішення від 07.08.2019 №225; рішення від№273 від 14.08.2017; рішення №299 від 08.09.2017; рішення №337 від 17.10.2017 (том 1 а.с. 54).

8. Рішенням Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 09.09.2019  №763/44/19 відмовлено ОСОБА_1 у скасуванні рішень Недобоївської сільської ради згідно заяви від 07.08.2019 №225 та скасовано п.2 рішення ІХ сесії ХХІV скликання Долинянської сільської ради від 02.08.2003, яким підтверджено законність під`їзної дороги до будинковолодіння гр. ОСОБА_3 (том 1 а.с. 55).

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

9. Позивач вважає, що ОСОБА_2 самовільно спорудила міст через річку Черлену в с.Долиняни Хотинського району Чернівецької області та з 1974 розпочала протиправне облаштування під`їзду до свого домогосподарства по АДРЕСА_2 , через земельну ділянку площею 0,15 га, з якої відповідачем протиправно вилучено 0,0091 га, яка являється подвір`ям ОСОБА_1 , з метою облаштування під`їзної дороги до домогосподарства ОСОБА_2 . Позивач вказав, що 02.08.2003 Долинянською сільською радою прийнято рішення, пунктом 2 якого узаконено під`їзну дорогу до господарства ОСОБА_2 , однак на даний час вказаний пункт рішення Долинянської сільської ради скасовано рішенням Хотинського районного суду від 06.03.2015. З метою отримання спірної ділянки у власність, позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з відповідними зверненнями, які залишені без задоволення.

10. Відповідач зазначив, що позивачу у власність передано земельну ділянку площею 0,1409 га по АДРЕСА_1 . Прилегла земельна ділянка площею 0,009 га, яка межує із земельною ділянкою позивача, є комунальною власністю Недобоївської сільської ради та за якою наданий тимчасовий прохід до домогосподарства ОСОБА_2 через річку Черлену. Водночас, судовими рішеннями по справі №724/273/15-а встановлено відсутність під`їзної дороги на Генеральному плані с.Долиняни повз земельну ділянку по АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим зроблено висновки про відсутність підстав для прийняття сільською радою рішення щодо існування під`їзної дороги. Також відповідач вказав, що позивачем незаконно зведено бетонний паркан на спірній земельній ділянці площею 0,009 га, яка належить територіальній громаді. Відповідач вказує, що сільською радою 18.11.2019  подано позов до Хотинського районного суду Чернівецької області про усунення перешкод користування земельною ділянкою комунальної власності. Крім того, відповідач зазначає, що рішення, які позивач просив скасувати у заяві від 07.08.2019, прийняті з дотриманням норм чинного законодавства з питань земельних відносин, а тому не має необхідності їх скасовувати.

11. Третя особа, вважає, що позивач, отримавши у власність лазню по АДРЕСА_1 , здійснив її реконструкцію та огородив прилеглу земельну ділянку, в тому числі ділянку, яка використовувалась як під`їзна дорога, бетонним парканом. Вказує, що позивачем самовільно захоплено земельну ділянку, яка використовується як під`їзна дорога. ОСОБА_2 вказує, що рішенням сільської ради від 12.01.2016 №58/4/16 надано їй тимчасовий доступ на заїзд до свого домогосподарства, однак здійснити під`їз неможливо, у зв`язку із спорудженням через дорогу бетонного паркану.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

12. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13. Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

14. Спірні правовідносини полягають у перевірці правомірності п.1 рішення Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області №763/44/19 від 09.09.2019, наявність підстав для зобов`язання Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області надати дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо         відведення земельної ділянки у власність розміром 0,0091 га, затвердження проекту землеустрою та зобов`язання відповідача утриматись від вчинення протиправних дій в майбутньому.

15. Щодо оскарження п.1 рішення Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області № 763/44/19 від 09.09.2019, колегія суддів зазначає таке.

16. Як зазначалось, рішенням Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 09.09.2019  №763/44/19 відмовлено ОСОБА_1 у скасуванні рішень Недобоївської сільської ради згідно заяви від 07.08.2019 №225 та скасовано п.2 рішення ІХ сесії ХХІV скликання Долинянської сільської ради від 02.08.2003, яким підтверджено законність під`їзної дороги до будинковолодіння гр. ОСОБА_3 .

17. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні даної позовної вимоги, виходив з того, що відмова у задоволенні заяви позивача від 07.08.2019 є правомірною, оскільки відповідач не може самостійно скасувати раніше прийняті рішення, ненормативні правові акти. Також суд вказав, що зміст позовної заяви фактично спрямований на скасування попередніх рішень сільської ради, строк оскарження (шестимісячний) яких минув, а саме: №58/4/16 від 12.01.2016; №323/20/17 від 14.07.2017; №531/31/18 від 14.08.2018; земельної комісії №428 від 14.09.2017; №429 від 14.09.2017; від 07.08.2019 №225; від №273 від 14.08.2017; №299 від 08.09.2017; №337 від 17.10.2017.

18. Пункт 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин.

19. Відповідно до п. «а» - «г» ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності. Отже, органи місцевого самоврядування у вказаних правових відносинах є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції (нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу).

20. Згідно з ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

21. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

22. Згідно з ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

23. Водночас, у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

24. Цей принцип знайшов своє відображення й у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

25. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

26. Відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

27. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що відмова у задоволенні заяви позивача від 07.08.2019 є правомірною, оскільки відповідач не може самостійно скасувати раніше прийняті рішення, ненормативні правові акти.

28. Аналогічну правову позицію до спірних правовідносин застосував Верховний Суд 24.07.2019 у справі №182/2428/16-а (2-а/0182/102/2016).

29. Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області №763/44/19 від 09.09.2019 відповідає вимогам чинного законодавства та прийняте у межах повноважень Недобоївської сільської ради, в той час як зміст позовної заяви фактично спрямований на скасування попередніх рішень сільської ради, строк оскарження яких минув.

30. Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

31. Так рішенням Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області № 763/44/19 від 09.09.2019  фактично відмовлено позивачу у скасуванні прийнятих сільською радою рішень, а саме: №58/4/16 від 12.01.2016; №323/20/17 від 14.07.2017; №531/31/18 від 14.08.2018; земельної комісії №428 від 14.09.2017; №429 від 14.09.2017; від 07.08.2019 №225; від №273 від 14.08.2017; №299 від 08.09.2017; №337 від 17.10.2017.

32. Отже, звернувшись до відповідача із заявою від 07.08.2019 про скасування прийнятих у 2017-2018 роках рішень та отримавши відмову Недобоївської сільської ради від 09.09.2019 у їх скасуванні, позивач фактично поставив під сумнів рішення прийняті відповідачем поза межами шестимісячного строку на оскарження вказаних рішень в судовому порядку.

33. З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої, що позовні вимоги щодо оскарження п.1 рішення Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області № 763/44/19 від 09.09.2019 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

34. Щодо позовних вимог про зобов`язання Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області надати дозвіл позивачу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром 0,0091 га, колегія суддів зазначає наступне.

35. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні даної позовної вимоги, виходив з того, що оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром 0,0091 га в порядку передбаченому ст. 123 Земельного кодексу України, відповідно відмову у наданні дозволу на розробку такого проекту землеустрою позивачу не отримував, то підстави для задоволення такої вимоги відсутні. 

36. З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з урахуванням наступного. 

37. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Недобоївської сільської ради від 29.09.2016 №179/11/16 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення та передано у власність земельну ділянку площею 0,1409 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд.

38. 09.06.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання поруч з його домогосподарством в оренду земельної ділянки площею 0,0091 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.57, т.1).

39. Рішенням Недобоївської сільської ради від 14.07.2017 № 323/20/17 позивачу відмовлено у наданні в оренду земельної ділянки в АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка являється охоронною зоною річки Черлена в селі Долиняни (а.с.58, т.1).

40. 09.08.2018 позивач повторно звернувся до Недобоївської сільської ради Хотинського району із заявою про надання у користування земельну ділянку площею 90м2, яка прилягає до його земельної ділянки під житловим будинком в АДРЕСА_1 (а.с.59, т.1).

41. Рішенням Недобоївської сільської ради Хотинського району від 14.08.2018 №531/31/18 позивачу відмовлено у наданні в користування (оренду) земельної ділянки в АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_1 (а.с.60, т.1).

42. Так статтею 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

43. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:                  а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

44. Відповідно до ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

45. Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

46. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

47. Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

48. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

49. Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

50. Згідно з ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення.

51. Відповідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.  Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

52. У свою чергу, із положень статті 79-1 Земельного кодексу України слідує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

53. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

54. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

55. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

56. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти до висновку, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки.

57. Такий висновок також узгоджується з положеннями статті 50 Закону України «Про землеустрій», відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

58. Стаття 25 Закону України «Про землеустрій» визначає види документації із землеустрою, до яких, крім проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, належать, зокрема, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

59. Частиною другою статті 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

60. Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

61. З аналізу наведених правових норм слідує, що для розроблення технічної документації із землеустрою зацікавлена особа звертається до органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади щодо отримання дозволу.

62. Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

63. Разом з тим, виходячи з положень ст.122 ЗК України  та п.34 ч.1 ст. 26 Закону №280/97-ВР повноваженнями щодо розпорядження землями комунальної власності наділені сільські, селищні, міські ради, які вирішують ці питання виключно на пленарних засіданнях

64. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

65. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

66. Отже, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади.

67. Водночас, Земельним кодексом України визначено чіткий алгоритм розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідач за результатами розгляду заяв позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення конкретної земельної ділянки зобов`язаний був прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення такого проекту землеустрою або надати позивачу вмотивовану (із зазначенням конкретних причин) відмову у його наданні.

68. Слід зазначити, відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:
- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;
- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;
- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

69. Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

70. Тобто наведеними нормами права встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

71. Як слідує з матеріалів справи, за наслідками розгляду поданих позивачем заяв про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідачем фактично ці питання не розглянуті, обґрунтуваня, за яких зацікавленій особі в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не надано.

72. Тобто в порушення зазначеної ст.118 Земельного кодексу України процедури (послідовності) не надано вмотивованої відмови у виділенні земельної ділянки. Недодержання даної процедури є порушенням закону.

73.  Відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейський суд з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

74. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

75. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

76. Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

77. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

78. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

79. В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Європейського суду з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа №30210/96).

80. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

81. Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

82. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин вірним способом відновлення порушеного права позивача є вчинення кореспондуючих цьому праву дій, а саме слід зобов`язати Недобоївсьську сільську раду Хотинського району Чернівецької області  повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність  по АДРЕСА_1 .

83. Разом з тим, є правильним  висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги про зобов`язання Недобоївської сільської ради в подальшому затвердити виготовлений проект на сесії сільської ради, а також позовні вимоги про зобов`язання відповідача в подальшому, при вирішенні питання організації під`їзду до господарства ОСОБА_2 чітко дотримуватися генерального плану забудови с. Долиняни, не проектувати і не будувати будь-яких споруд чи мостів через природну межу, є передчасними,  оскільки суд не може зобов`язувати відповідача вчиняти дії на майбутнє, до моменту виникнення події, з якою пов`язується обов`язок у відповідача щодо вчинення певної дії. 

84. Також суд не може зобов`язати відповідача на майбутнє, при вирішенні питання організації під`їзду до господарства ОСОБА_2 утримуватись від певних дій, позаяк до виникнення таких обставин відсутні підстави для висновків про порушення прав позивача.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

85. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

86. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

87. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

88. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

89. Зазначеним вимогам закону судове рішення частково не відповідає.

90. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

91. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

92. Переглянувши судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позовних вимог, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром 0,0091 га, яка згідно генерального плану села являється невідмежованою частиною земельної ділянки, що закріплена за житловою будівлею по АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства.
Прийняти в цієї частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.
Зобов`язати Недобоївську сільську раду Хотинського району Чернівецької області повторно розглянути заяви про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром 0,0091 га, яка згідно генерального плану села являється невідмежованою частиною земельної ділянки, що закріплена за житловою будівлею по АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства.
У решті судове рішення залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  03 вересня 2020 року.

Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Залімський І. Г.