Єдиний унікальний номер 234/7484/20 
Номер провадження 22-ц/804/2544/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Агєєва О.В., Корчистої О.І.,   
за участю:
секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/7484/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2020 року (суддя першої інстанції Ткачова С.М.),-

В С Т А Н О В И В :

  У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (далі - ПрАТ «СКМЗ») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтований тим, що у період з 17 вересня 1990 року до 19 лютого 2020 року позивач працював на різних посадах у ПрАТ «СКМЗ». З 01 червня 2019 року працював майстром виробничої ділянки у ливарному цеху. Згідно наказу № 34 від 19 лютого 2020 року він був звільнений на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.
Після звільнення з підприємства, та видачі трудової книжки з відповідним записом, відповідач не розрахувався з ним, не виплатив йому нараховану заробітну плату за грудень 2019 року, січень та лютий 2020 року у розмірі 18 581 грн. 96 коп. До часу звернення позивача до суду відповідач розрахунок з ним не провів.  
Посилаючись на ст. 117 КЗпП України, зазначав, що  у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, відповідач повинен виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно додатка до листа Мінсоцполітики №1133/0/206-19 від 29 липня 2019 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів у січні складає 21 день, у лютому 20, у березні 21, у квітні 21, у травні 19, у червні 20, у липні 23. Кількість робочих днів у лютому 2020 року, з моменту звільнення, складає 8 робочих днів.
Через невиплату заробленої зарплати у законний строк, позивач зазнав фізичних страждань та емоційних переживань, що призвело до завдання йому моральної шкоди. Внаслідок такого стану змінився його життєвий уклад, життя зазнало суттєвих змін: він був обмежений у підтримці своїх життєвих потреб, не вистачало грошей на їжу, оплату комунальних платежів та інші потреби тому змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері у стосунках з рідними та оточуючими, та стражданнях, які він зазнав безпосередньо під час роботи та які відчуває до теперішнього часу.
Просив стягнути з ПрАТ «СКМЗ» на його користь заборгованість по заробітній платі за грудень 2019 року, січень та лютий 2020 року у розмірі 18 581 грн. 96 коп., середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 19 лютого 2020 року за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи, по день постановлення рішення суду та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «СКМЗ» задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СКМЗ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 18 581 грн. 96 коп.
Стягнуто з ПрАТ «СКМЗ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5 803 грн. 46 коп. та моральну шкоду в розмірі 2 500 грн.
Вирішено питання про стягнення судового збору.
В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 2 500 грн. відмовлено.
Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись із рішенням суду в частині стягнення з ПрАТ «СКМЗ» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5 803 грн. 96 коп., позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність судового рішення, неправильне застосування норм процесуального права та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2020 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПРАТ «СКМЗ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи з 19 лютого 2020 року за весь період затримки, а при не проведенні його до розгляду справи, по день постановлення рішення суду.  
  Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні судом  кількості робочих днів під час підрахування середнього заробітку за період з 19 лютого 2020 року по день ухвалення рішення у справі, суд першої інстанції, погодившись з доводами відповідача, дійшов помилкового висновку, що за вказаний період було всього 17 робочих днів через особливий режим роботи на підприємстві під час карантину, чим грубо порушив ч. 1 ст. 113 КЗпП України, якою передбачено оплату простою не з вини працівника, в тому числі у зв`язку з карантином, встановленим Кабінетом міністрів України, у розмірі не менше 2/3 посадового окладу (ставки заробітної плати). В мотивувальній частині рішення суду зазначено, що згідно наказів ПрАТ «СКМЗ» на підприємстві у період з лютого по липень 2020 року було встановлено скорочений робочий тиждень, при цьому доказів того, що позивач погодився на вказані умови роботи або відмовився від роботи у зв`язку із змінами суттєвих умов праці відповідачем не надано. Позиція позивача судом не врахована. Поза увагою суду залишилось, зокрема, і посилання позивача на лист Мінсоцполітики № 1133/0/206-19 від 29 липня 2019 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу  на 2020 рік», в якому визначено кількість робочих днів у січні  21 день, у лютому 20, у березні 21, у квітні 21, у травні 19, у червні 20, у липні 23. Кількість робочих днів у лютому 2020 року з моменту звільнення складає 8 робочих днів.  На думку заявника суд в своєму рішенні в порушення положень ст. 256 ЦПК України не мотивував чому він відмовився від доказів та аргументів позивача та погодився з позицією відповідача. Крім того, заявник посилається на те, що в рішенні суду не аргументовано позицію щодо нарахування середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні під час запровадження Кабінетом міністрів України карантину, а саме Постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року, яку суд прийняв за основу. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» зазначає, що однією із форс-мажорних обставин є введення карантину встановленого Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ч. 1 вказаної статті Закону сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили є єдиним документом, яким можна підтвердити настання форс-мажорних обставин, але відповідач такого документу до матеріалів справи не надав. Тому вважає, що суд першої інстанції мав стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за період з 19 лютого 2020 року (дата звільнення) по 10 червня 2020 року (дата ухвалення рішення по справі) за 76 робочих днів (лютий -, березень - 21, квітень - 21, травень - 19, червень - 7).
Крім того, позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підрахування середнього заробітку за час затримки розрахунку виходячи з середньої заробітної плати в розмірі 342 грн. 38 коп. Посилаючись на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, зокрема на п. 3 розділу 3, зазначає, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум нарахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. До позовної заяви ним було додано довідку № 228 від 30 квітня 2020 року, які надано відповідачем, і згідно якої його середньоденний заробіток складає 424 грн. 08 коп. без урахування податків. Скаржник наголошує, що при розрахунку суми середнього заробітку суд першої інстанції мав проводити розрахунок, виходячи саме з середньоденної заробітної плати у розмірі 424 грн. 08 коп.  
Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача відповідачем на час розгляду справи не наданий.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
  В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ПрАТ «СКМЗ» не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.
  Судові  повістки-повідомлення про розгляд справи 23 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ПрАТ «СКМЗ» отримали 08 та 10 вересня 2020 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 74, 75).
  Про причини неявки у судове засідання 23 вересня 2020 року сторони не повідомили і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин. 
  Апеляційний  суд  вважає  можливим  розглянути  справу у відсутність позивача та представника відповідача, явка  яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
  Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1   підлягає частковому задоволенню.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 18 581 грн. 96 коп.  
В частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що кількість робочих днів з 19 лютого 2020 року (дата звільнення) до 10 червня 2020 року (дата ухвалення судового рішення) складає 17 днів. При цьому при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі судом враховано, що у лютому 2020 року наказом № 391 від 26 листопада 2019 року було оголошено 24-годинний робочий тиждень з 8-ми годинним робочим днем (додаткові вихідні дні - четвер, п`ятниця), тому кількість робочих днів у лютому 2020 року становить 3 робочі дні. У березні   відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», яким встановлено карантин з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року кількість робочих днів склала 6. У квітні 2020 року встановлено 21 робочий день, проте згідно Постанови КМУ № 239 від 25 березня 2020 року карантин продовжено до 24 квітня 2020 року, а постановою № 291 від 22 квітня 2020 року - до 11 травня 2020 року. На травень 2020 року наказом № 49 від 02 березня 2020 року встановлені додаткові неоплачувані неробочі дні з 04 травня 2020 року по 08 травня 2020 року, а також з 12 травня 2020 року  по 15 травня 2020 року. Станом на 13 травня 2020 року робочі дні відсутні, тому нарахування середнього заробітку за цей період судом не здійснено. Відповідно наказу № 2 від 18 березня 2020 року починаючи з 18 травня 2020 року по 18 липня 2020 року на підприємстві встановлено 2-денних робочий тиждень, таким чином станом на 31 травня 2020 року кількість робочих днів у травні 2020 року  становить 4. Станом на 10 червня 2020 року кількість робочих днів у червні 2020 року становить 4.
При розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд взяв до уваги довідку про заборгованість по заробітній платі № 228 від 30 квітня 2020 року та дійшов висновку, що, враховуючи розмір середньоденної заробітної плати після утримання податків та зборів у 341 грн. 38 коп.,  сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 5 803 грн. 46 коп. (341,38 х 17) яка підлягає стягненню з відповідача. 
Крім того, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 2 500 грн. 
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня 2020 року оскаржується позивачем в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5 803 грн. 96 коп. В іншій частині рішення суду не оскаржується і в апеляційному порядку не переглядається.  
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд не може погодитись з висновком суду щодо оскаржуваної позивачем частини про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5 803 грн. 46 коп.
Матеріалами справи встановлено, що з 17 вересня 1990 року позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «СКМЗ».
З 01 червня 2019 року працював майстром виробничої ділянки у ливарному цеху.
Наказом № 34 від 19 лютого 2020 року його звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату, про що маються записи у трудовій книжці позивача (а. с. 9-11).
Згідно довідки відповідача про заборгованість по заробітній платі № 228 станом на 30 квітня 2020 року загальна сума заборгованості становить 18 581 грн. 96 коп., середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 424 грн. 08 коп. без вирахування податків та зборів. Після утримання податків та зборів у сумі 82 грн. 70 коп. середньоденна заробітна плата позивача становить до сплати 341 грн. 38 коп. (а.с. 12). 
Повного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 відповідачем на час ухвалення оскаржуваного судового рішення не проведено. 
Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. 
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП України).
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює ст. 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у ст. 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.
Позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки відповідного розрахунку з 19 лютого 2020 року до дня ухвалення судового рішення включно.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц.
Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції, при визначені розміру середнього заробітку для стягнення в подяку ст. 117 КЗпП України, взяв до обрахунку середню заробітну плату позивача після утримання податку, а також режим робочого часу підприємства, який з моменту звільнення ОСОБА_1 на день ухвалення судового рішення склав 17 робочих днів.
Апеляційний суд не може погодитись з таким рішенням суду.
Відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України  податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.
Оскільки відповідач по справі є податковим агентом і саме на нього покладено обов`язок утримувати податок із суми доходу працівника, для обрахунку середньої заробітної плати працівника має бути взято його середньоденну заробітну плату без відрахування податків.
Крім того, діючим законодавством не передбачена можливість розрахунку середньої заробітної плати для стягнення в подяку ст. 117 КЗпП України з урахуванням режиму роботи підприємства.
З огляду на викладене, апеляційний суд бере до обрахунку середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 424 грн. 08 коп. та робочі дні з дати, наступної після дня звільнення позивача до дати ухвалення судового рішення у кількості 76 (лист Міністерства соціальної політики України від 29 липня 2019 року № 1133/0/206-19 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік),   тому розмір середньої заробітної плати для стягнення в подяку ст. 117 КЗпП України складає 32 230 грн. 08 коп.(424,08 х 76).
Проте, вказана сума середнього заробітку за час затримки при розрахунку ОСОБА_1 є неспівмірною із заборгованістю відповідача перед ним.
Апеляційний суд вважає справедливим, пропорційним, таким, що відповідатиме обставинам справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 18 581 грн. 96 коп., що дорівнюється заборгованості по заробітній платі позивача  за вказаний період прострочення її виплати. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити.
Принцип співмірності було застосовано Великою Палатою Верховного Суду у справі  711/4010/13-ці від 18 березня 2020 року, висновки якого у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають застосовуватися судами до спірних правовідносин.
Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування  обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
      З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутого середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнення позивача.
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 червня   2020 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (ЄДРПОУ 05763642; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 18 581 грн. 96 коп. 
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2020 року.

Судді:                                                                                              Ю.М. Мальований

                                                                                                        О.В. Агєєв  

                                                                                                       О.І. Корчиста