ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6138/20 Справа № 202/1262/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення боргу по зарплаті за січень 2020 року в розмірі двох державних гарантій, - 
В С Т А Н О В И Л А:
       26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення боргу по зарплаті за січень 2020 року в розмірі двох державних гарантій. Просила, встановити наявність в наказі № 2 від 03.01.1990 року обставин щодо прийняття її на посаду викладачем кафедри іноземних мов для інженерно-технічних спеціальностей з 26.12.1989 року з окладом 160 крб. на місяць за переводом з Ємільчинського району Житомирської області, як обрану за конкурсом, що науково-педагогічного стажу роботи в вузі у неї немає, що підставою видання наказу є заява, витяг з протоколу засідання вченої ради філологічного факультету від 14.12.1989 року № 5 та узгоджено між керівниками організацій.
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2020 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02 квітня 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення боргу по зарплаті за січень 2020 року в розмірі двох державних гарантій — відмовлено (а.с.34-36,43-44).
       Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог (а.с.79-82).
       В порядку ст. 360 ЦПК України від Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність рішення суду, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість судового рішення, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 прийнята на роботу викладачем кафедри іноземних мов для інженерно-технічних спеціальностей з 26 грудня 1989 року.
       Наказом від 19 червня 2006 року ОСОБА_1 звільнена з посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту з 30 серпня 2006 року.
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року ОСОБА_1 відмовлено в поновленні на роботі. Даним рішенням установлено, що ОСОБА_1 працювала в університеті за строковими трудовими договорами і була звільнена у зв`язку із закінченням строку дії контракту.
       Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року скасовано та поновлено ОСОБА_1 на роботі з виплатою їй належних коштів.
       Ухвалою Верховного Суду України від 06 серпня 2008 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2007 року скасовано із залишенням в силі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2006 року.
       Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України, відповідно до ухвали Верховного Суду України, видано наказ від 02 вересня 2008 року, яким ОСОБА_1 звільнено з роботи 03 вересня 2008 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії контракту.
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2009 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання наказу від 02 вересня 2008 року недійсним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відмовлено. Вказаними рішеннями встановлено факт припинення трудових правовідносин між сторонами.
       Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
       Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки трудові відносини між сторонами було припинено, то відсутні правові підстави для стягнення заробітної плати за січень 2020 року з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України.
       Колегія суддів вважає такий висновок суду обґрунтованим, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
       Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
       Оскільки трудові відносини між сторонами було припинено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення заробітної плати за січень 2020 року з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України. 
       Доводи апеляційної скарги щодо безстрокового характеру трудових відносин, неправомірність її звільнення, наявність заборгованості ДНУ імені Олеся Гончара перед нею, вже неодноразово перевірялися судами різних інстанцій та таким доводам надана правова оцінка, що підтверджується рішенням вищого суду (постава Верховного Суду від 10.05.2018 по справі № 202/4126/17 (провадження № 61-13064св18).
       Вимоги позивача щодо стягнення боргів по зарплаті за січень 2020 року в розмірі двох державних гарантій не ґрунтуються на дійсних обставинах справи і на законі. Оскільки, з позивачкою не був укладений у спірний період трудовий договір на підставі якого вона б зобов`язалася виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а ДНУ зобов`язався виплачувати їй заробітну плату, забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП у редакції на монет спірних правовідносин). 
       Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок держави. 
       Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення суду складено 09 вересня 2020 року.

Судді: