Постанова
Іменем України
31 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 401/1964/15-ц
провадження № 61-39963св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі відділення № 196/10 Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», Світловодська міська рада,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05  липня 2018 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Мурашка С. І., Письменного О. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі відділення № 196/10 Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), Світловодська міська рада, про поділ майна подружжя.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 червня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на будинок  за адресою: АДРЕСА_1 , разом з боргами за іпотечним кредитним договором. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, яка зареєстрована згідно з витягом з Державного земельного кадастру від 02 жовтня 2013 року, площею 0,1000 га, кадастровий номер 3510900000:50:089:0004. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, яка зареєстрована згідно з витягом Державного з земельного кадастру від 02 жовтня 2013 року, площею 0,0250 га, кадастровий номер 3510900000:50:089:0005. Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль HYUNDAI, модель і20, 2012 року випуску, колір зелений, шасі (кузов) №  НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий комбі-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 . З урахуванням грошових коштів та боргів за аліментами на утримання спільного сина ОСОБА_5 стягнено з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 49 328,80 грн, у тому числі заборгованість за аліментами за період з 22 липня 2014 року до 31 березня 2015 року включно у сумі 31 901,89 грн. Додатковим рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення мотивоване тим, що будинок  за адресою: АДРЕСА_1 придбаний у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України (далі - СК України) за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Суд дійшов висновку про наявність підстав для збільшення частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності подружжя. Також суд зробив висновок, що автомобіль HYUNDAI, модель і20, 2012 року випуску, колір зелений, шасі (кузов) № НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий комбі-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 придбаний за кошти позивача.
Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2016 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 червня 2016 року та додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року скасовано. Позовні вимоги  ОСОБА_6 задоволено частково. У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на будинок з прилеглими надвірними будівлями та земельними ділянками для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, площею 0,1000 га, кадастровий номер 3510900000:50:089:0004, та площею 0,0250 га, кадастровий номер 3510900000:50:089:0005, на АДРЕСА_1 по 1/2 частині кожному. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки HYUNDAI, модель і20, рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по 1/2 частині за кожним. Стягнено з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені грошові кошти за зобов`язаннями, що виникли під час шлюбу, у розмірі 9 875,00 грн. Стягнено з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 340,90 грн. Стягнено з  ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 584,50 грн.
Рішення мотивоване тим, що підстав для відступлення від засад рівності часток немає, тому згідно з частиною першою статті 70 СК України необхідно вважати, що частки подружжя є рівними. Суд апеляційної інстанції зробив висновок про наявність підстав для визнання спірного житлового будинку із земельними ділянками та спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за кожним з подружжя право на 1/2 частину спірного будинку з надвірними будівлями та земельними ділянками та 1/2 частину автомобіля. Враховуючи, що письмовими доказами у справі підтверджено, що відповідач сплатив за кредитним договором лише 13 500,00 грн, з нього стягнено на користь позивача 9 875,00 грн (23 375,00 - 13 500,00). Відмовляючи у стягненні з відповідача заборгованості у сумі 61 828,80 грн, у тому числі заборгованості  за аліментами за період з 22 липня 2014 року до 31 березня 2015 року у розмірі 31 901,89 грн, суд визнав недоведеним існування такої заборгованості.
Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана ОСОБА_1 , її представниками - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , залишено без задоволення. Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2016 року залишено без змін.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
Додатковою постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року ухвалено додаткове судове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ АБ «Укргазбанк», Світловодська міська рада, про поділ майна подружжя. В частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 61 828,80 грн, у тому числі заборгованості зааліментами за період з 22 липня 2014 року до 31березня 2015 року у розмірі 31 901,89 грн, відмовлено.
Додаткова постанова мотивована тим, що суд при ухваленні рішення не зазначив у резолютивній частині висновок про відмову у стягненні з відповідача заборгованості у сумі 61 828,80 грн, у тому числі заборгованості за аліментами за період з 22липня 2014 року до 31 березня 2015 року у розмірі 31 901,89 грн, отже, є підстави для ухвалення додаткового рішення з власної ініціативи.  
26 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення.
Заява обґрунтована тим, що суди не звернули уваги, що заява про уточнення позовних вимог від 17 грудня 2015 року подавалась з урахуванням суми, яку необхідно сплатити за кредитним договором, та з урахуванням того, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати з матір`ю ОСОБА_1 .  Отже, суд апеляційної інстанції не зазначив позовних вимог у тій редакції, у якій вони були заявлені позивачем. 
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2018 року у прийнятті додаткового рішення відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що 05 червня 2018 року Апеляційний суд Кіровоградської області ухвалив додаткове судове рішення у цій справі про відмову у позові, в частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 61 828,80 грн, у тому числі заборгованості за аліментами за період з 22 липня 2014 року до 31 березня 2015 року у розмірі 31 901,89 грн. Отже, підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення немає.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
27 липня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2018 року, в якій просили: скасувати цю ухвалу апеляційного суду та ухвалити додаткове рішення про розгляд позовних вимог в тій редакції, у якій вони ставилися,  з урахуванням суми, яку треба сплатити за кредитним договором, або визнати, що рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2016 року було незаконним та необгрунтованим, і скасувати постанову Верховного Суду від 11 квітня 2018 року, передати справу повністю на новий розгляд до суду апеляційної інстанції чи першої інстанції, або після скасування зазначеного рішення ухвалити нове рішення про задоволення позову із зміною мотивувальної та резолютивної частини рішення без передачі справи на новий розгляд, або скасувати вказані рішення апеляційного суду та постанову Верховного Суду повністю і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня  2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив ухвалити додаткове  судове рішення.
Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтоване безпідставними твердженнями. Позовні вимоги, щодо яких позивач просила ухвалити додаткове рішення, взагалі не згадані у рішенні суду апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції не застосував до спірних правовідносин статті 358, 360, 365 ЦК України, які просила застосувати позивач. Водночас питання про поділ майна подружжя з урахуванням всіх боргів на сьогодні не вирішено.
Аргументи  інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу, 17 жовтня 2018 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_7 просив залишити скаргу без задоволення, ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у липні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення  є однією з основних засад судочинства. 
Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 270 ЦК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. 
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Верховний Суд зазначає, що додаткове рішення суду може бути ухвалене у випадках, визначених частиною першою статті 270 ЦК України.
У заяві про ухвалення додаткового судового рішення  ОСОБА_1 просила ухвалити додаткове рішення щодо позовної вимоги, яка на її думку не вирішена судом, а саме «з урахуванням суми, яку треба сплатити за іпотечним кредитом за договором за купівлю будинку, та з урахуванням того, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати з матір`ю ОСОБА_1 ».
Суд апеляційної інстанції зазначив, що 05 червня 2018 року ухвалив додаткове судове рішення у цій справі про доповнення резолютивної частини рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2016 року реченням такого змісту: «В частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 61 828,80 грн, у тому числі заборгованості за аліментами за період з 22 липня 2014 року до 31 березня 2015 року у розмірі 31 901,89 грн, відмовити».
Суд касаційної інстанції не має підстав для скасування ухвали апеляційного суду від 05 липня 2018 року з огляду на таке.
05 червня 2018 року суд апеляційної інстанції з власної ініціативи усунув недоліки резолютивної частини судового рішення від 10 листопада 2016 року та зазначив висновок, якого дійшла колегія суддів під час ухвалення цього рішення, навів мотиви в мотивувальній частині цього рішення, - «про відмову з підстав недоведеності такої заборгованості».
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2016 року, якому Верховний Суд 11 квітня 2018 року надав оцінку.
Прохання скасувати постанову Верховного Суду є необґрунтованим з огляду на те, що предметом касаційного оскарження є ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2018 року, а постанова Верховного Суду від 11 квітня 2018 року набрала законної сили і оскарженню не підлягає.  
Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник
 
С. О. Погрібний
 
В. В. Яремко