Ухвала
 
24 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2020/3424/2012
провадження № 61-8057ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,   
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 15 травня 2020 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року з пропущенням, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження було 12 серпня  2019 року.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушував питання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст постанови Харківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року відповідачу та його представнику направлений не був, а отримав ОСОБА_1 постанову апеляційного суду 15 квітня 2020 року за заявою у суді першої інстанції, на підтвердження чого надав фотокопію довідкового листа до справи з розпискою ОСОБА_1 про отримання копії постанови 15 квітня 2020 року.
 
Однак, ОСОБА_1 не надавав будь-яких належних доказів щодо порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) копії судового рішення (довідка суду, копії матеріалів справи, тощо) та не наводив обставин та не надавав будь-яких належних доказів того, що він не був обізнаний про апеляційний перегляд судового рішення та був позбавлений можливості звернутися за отриманням копії рішення суду апеляційної інстанції в межах строку на касаційне оскарження або хоча б у розумний строк. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2020 року указані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, а касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для надання особі, яка подала касаційну скаргу, права звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення та подавши відповідні докази, а також для усунення інших недоліків.
 
У травні 2020 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 25 травня 2020 року  ОСОБА_1 подано заяву, яка підписана представником ОСОБА_2 , про поновлення строку на касаційне оскарження. 
 
Заява мотивована тим, що відповідач отримав повний текст оскарженої постанови апеляційного суду лише 15 квітня 2020 року за своєю ініціативою, що підтверджено доданою фотокопією аркуша справи з відміткою про її отримання.  ОСОБА_1 зазначає, що за статтею 272 ЦПК України надсилання копій судових рішень покладено на суд, який мав направити рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відповідач направив касаційну скаргу в межах процесуальних строків на протязі 30 днів з дня фактичного отримання повного тексту оскарженої постанови. Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що самостійно звернувся до суду для отримання постанови через 9 місяців з дня її ухвалення, тобто в межах розумного строку, який фактично зазначений у частині третій статті 394 ЦПК України і становить один рік. За цих умов поновлення строку за частиною другою статті 390 ЦПК України є правом відповідача. Зазначає, що особа не має доводити обставини яких не існувало, а саме фактів не надсилання апеляційним судом повного тексту судового рішення відповідачу чи його представнику і єдиним способом впевнитись у відсутності підтвердження вручення копій постанови стороні є повна перевірка матеріалів справи. Звернення до суду за отриманням копії рішення, яке не було вручено чи направлено стороні, є правом, а не обов`язком сторони. Окрім того, відповідач не бачив сенсу боротися, оскільки апеляційний суд фактично розтоптав його віру у правосуддя, стягнувши борг за готівковим валютним кредитом, якого той не отримував. Більш того, не можна вважати таке рішення суду добросовісною помилкою, оскільки при апеляційному розгляді відповідач, у особі свого представника, постійно стверджував як письмово так і безпосередньо у судовому засіданні, що не визнає обстави позову. Лише у березні 2020 року у відповідача з`явилася надія на правосуддя внаслідок отримання постанови Верховного Суду від 12 лютого 2020 року.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). 
 
Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить, що вказані підстави не можна вважати поважними з наступних підстав. ОСОБА_1 надано будь-яких належних доказів щодо порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) копії судового рішення (довідка суду, копії матеріалів справи, тощо). 
 
Постанова Харківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 15 липня 2019 року.
 
Аналіз змісту заяви про поновлення строку на касаційне оскарження також свідчить, що ОСОБА_1 був обізнаний про апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, зокрема, у судових засідання у суді апеляційної інстанції приймав участь його представник. Саме по собі подання касаційної скарги після спливу 10 місяців з моменту ухвалення оскарженої постанови суду апеляційної інстанції, підтверджує лише те, що відповідач не був заінтересований у оскарженні судових рішень. 
 
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).
 
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними. 
 
Таким чином, оскільки наведені ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження підстави для поновлення строку на касаційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року та постанови Харківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року є неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись статтями  260, 393, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                В. І. Крат
 
                                                                                                                      І. О. Дундар 
 
                                                                                                       Є. В. Краснощоков