ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3789/20 Справа № 193/1711/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кащук Д. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Справа № 193/1711/18
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони: 
позивач - Кредитна спілка «Союз - Дніпро»
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року, яке постановлено суддею Кащук Д.А. у смт Софіївка Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 24 грудня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

       В грудні 2018 року Кредитна спілка «Союз-Дніпро» звернулась з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором. 
В обґрунтування позову зазначено, що 12 квітня 2016 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та  ОСОБА_1  був укладений кредитний договір № 766/16, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 100000 грн. строком на 10 місяців, починаючи з 12 квітня 2016 року по 11 лютого 2017 року, а  ОСОБА_1  зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.      
Кредит був отриманий відповідачем.
Відповідно до умов Кредитного договору № 766/12 від 12 квітня 2016 року,  ОСОБА_1  взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно у період з «10» по «16» число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий ОСОБА_1 у строк до 11 лютого 2017 року.
В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом і сум штрафних санкцій, був укладений Договір поруки № 766/16 від 12 квітня 2016 р. між позивачем, Кредитором за Договором поруки, та відповідачем ОСОБА_2 , поручителем за Договором поруки.
Відповідно до умов Договору поруки ОСОБА_2 прийняв на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_1 , визначених Кредитним договором.
Строк дії Кредитного договору № 766/16 від 12 квітня 2016 року закінчився 11 лютого 2017 року, але сума кредиту не повернута і залишок за кредитом складає 250803 грн. 78 коп., яка складається із 99218 грн. 11 коп. - залишку по кредиту та 151585 грн. 67 коп. - процентів за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів.
На підставі наведеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №766/16 від 12 квітня 2016 року в розмірі 250803 грн. 78 коп.,  з яких: залишок по кредиту - 99218,11 грн., сума відсотків за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів - 151585,67 грн. та сідові витрати по справі. 
       Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» заборгованість за кредитним договором №766/16 від 12 квітня 2016 року в розмірі 250803 грн. 78 коп., з яких: залишок по кредиту - 99218,11 грн., сума відсотків за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів - 151585,67 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» судовий збір у сумі 3762 грн. 06 коп.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем по справі були нараховані проценти після закінчення строку дії кредитного договору, що є порушенням вимог ст. 1059 ЦК України.
Також відповідач ОСОБА_1 не погоджується з тим, що сума заборгованості за кредитним договором стягнута солідарно з відповідачем ОСОБА_2 , оскільки це суперечить вимогам ст. 619 ЦК України, так як заборгованість стягнута до пред`явлення вимоги до основного боржника. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на думку представника позивача, апеляційну скаргу - залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача Кредитної спілки «Союз-Дніпро» - Константінова Р.Д., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, відповідача ОСОБА_2 , якій підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 12 квітня 2016 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та  ОСОБА_1  був укладений кредитний договір № 766/16, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 100000 грн. строком на 10 місяців, починаючи з 12 квітня 2016 року по 11 лютого 2017 року, а  ОСОБА_1  зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.      
Відповідно до умов Кредитного договору № 766/12 від 12 квітня 2016 року,  ОСОБА_1  взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно у період з «10» по «16» число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий ОСОБА_1 у строк до 11 лютого 2017 року.
В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом і сум штрафних санкцій, був укладений Договір поруки № 766/16 від 12 квітня 2016 року між позивачем, Кредитором за Договором поруки, та відповідачем ОСОБА_2 , поручителем за Договором поруки.
Відповідно до умов Договору поруки, ОСОБА_2 прийняв на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_1 , визначених Кредитним договором. Строк дії договору поруки встановлено до 11 лютого 2027 року.
Звертаючись до суду з даним позовм позивач посилався на те, що строк дії Кредитного договору № 766/16 від 12 квітня 2016 року закінчився 11 лютого 2017 року, але сума кредиту не повернута і залишок за кредитом складає 250803 грн. 78 коп., з яких 99218 грн. 11 коп. - залишку по кредиту та 151585 грн. 67 коп. - проценти за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для його задоволення.
Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таким чином, між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору. У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань та їх розмір.
В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Як вбачається із матеріалів справи, 12 квітня 2016 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та  ОСОБА_1  був укладений кредитний договір № 766/16 відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 100000 грн. строком на 10 місяців, починаючи з 12 квітня 2016 року по 11 лютого 2017 року, а  ОСОБА_1  зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.      
Кредит був отриманий відповідачем.
Отже, Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, відповідач ОСОБА_1 , в свою чергу порушив строк виконання зобов`язання, має прострочену заборгованість по кредитному договору.
13 липня 2017 року відповідачам були направлені вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом, яка станом на 15 липня 2017 року становила 174974,82 грн. (а.с.9-11), однак вказані вимоги відповідачами не виконані.
16 квітня 2018 року відповідачам були направлені вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом, яка станом на 16 квітня 2017 року становила 148065,85 грн. (12-13),однак вказані вимоги відповідачами не виконані.
16.10.2018 року відповідачам були направлені вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом, яка станом на 18 жовтня 2018 року становила 194464,95 грн. (а.с.14-15), однак вказані вимоги відповідачами не виконані. 
На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення солідарного обов`язку на відповідачів погасити кредитну заборгованість, однак не може погодитись із визначеним позивачем розміром заборгованості за кредитним договором, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Укладений між сторонами у цій справі договір діє протягом 10 місяців, тобто з 12 квітня 2016 року по 11 лютого 2017 року року (пункт 1 кредитного договору).
Однак суд першої інстанції не дослідив належним чином умов укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема щодо строку його дії, не з`ясував усіх обставин справи та не дав їм правової оцінки, хоча їх з`ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, наведено такий правовий висновок.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
У Постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, у позивача по справі відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку його дії, тобто з 11 лютого 2017 року.
Вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних, від простроченої суми на підставі положень ст. 625 ЦК України Кредитна спілка «Союз-Дніпро» не заявляла.
Як вбачається із наданого позивачам по справі розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач по справі ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 100 000 грн., з яких ним погашено 781,89 грн., тобто заборгованість за тілом кредиту становить 99218, 11 грн.
Крім того, як вбачається із наданого позивачам по справі розрахунку заборгованості за кредитним договором, за період з 16 травня 2016 року по 11 лютого 2016 року, тобто в межах строку, передбаченого з ч. 2 ст.1050 ЦК України, позивачем по справі нараховано 49390,97 грн. процентів за користування кредитом.
Після 11 лютого 2016 року позивач позбавлений правових підстав нараховувати проценти за кредитним договором № 766/16, який був укладений 12 квітня 2016 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та  ОСОБА_1 , оскільки 11 лютого 2016 року строк дії договору припинений.
При цьому, продовжуючи нарахування процентів за кредитним договором після 11 лютого 2016 року, всупереч вимогам ч. 2 ст.1050 ЦК України, позивач спрямовував сплачені відповідачем кошти за кредитним договором на прошення заборгованості по процентам, та загалом за період з 16.05.2016 року по 16.10.2018 року в рахунок погашення заборгованості за процентами відповідач сплатив 99218,04 грн., в той час, як мав сплатити 49390,97 грн. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що нараховані позивачем проценти за користування кредитом за період з 16 травня 2016 року по 11 лютого 2016 року в сумі 49390,97 грн., тобто в межах строку, передбаченого з ч. 2 ст.1050 ЦК України, погашені відповідачем ОСОБА_1 в повному обсязі. 
У зв`язку з тим, що проценти за користування кредитом погашені відповідачем ОСОБА_1 в повному обсязі, кошти, які були сплачені ним та зараховані позивачем в рахунок погашення процентів за користування кредитом після 11 лютого 2016 року в розмірі 49827,07 грн. виходячи з наступного розрахунку: 99218,04 грн. сплачені відповідачем ОСОБА_1 кошти, зараховані позивачем на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом за мінусом 49390,97 грн., на які позивач мав право, відповідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, позивач мав зараховувати на погашення тіла кредиту, чого позивачем зроблено не було.
Таким чином, стягненню з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 49391,04 грн., яка становить різницю між заборгованістю за тілом кредиту в розмірі 99218, 11 грн. та надлишково сплаченими процетами в розмірі 49827,07 грн. (99218, 11 грн.- 49827,07 грн.= 49391,04 грн.) 
При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що сума заборгованості за кредитним договором не може бути стягнута солідарно з відповідачем ОСОБА_2 , оскільки це суперечить вимогам ст. 619 ЦК України, так як заборгованість стягнута до пред`явлення вимоги до основного боржника, так як позивачем по справі неодноразово, зокрема 13 липня 2017 року, 16 квітня 2018 року та 16.10.2018 року відповідачам направлялись вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом, однак вказані вимоги відповідачами не виконані. 
На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог Кредитної спілки «Союз-Дніпро» та стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» заборгованості за кредитним договором №766/16 від 12 квітня 2016 року в розмірі 49391 грн. 04 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі по 370,43 грн. з кожного, пропорційно від задоволених позовних вимог. При цьому судовий збір в розмірі 4531 грн. 70 коп., пропорційно від задоволених позовних вимог, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, має бути компенсований за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України,  -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» заборгованість за кредитним договором №766/16 від 12 квітня 2016 року в розмірі 49391 (сорок дев`ять тисяч триста дев`яноста одна) грн. 04 коп., яка складається із тіла кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» судовий збір 370 (триста сімдесят) грн. 43 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» судовий збір 370 (триста сімдесят) грн. 43 коп.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Судовий збір в розмірі 4531 (чотири тисячі п`ятсот тридцять одна) грн. 70 коп., сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: