П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5391/19	
Головуючий в 1 інстанції: Соколенко О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ГУПФ України в Одеській області, в якому (з урахуванням уточнень) просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21 червня 2019 року №951050824172, відповідно до якого пенсія позивача встановлена в розмірі 7804,03 грн. та визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення такого перерахунку пенсії позивача;
- зобов`язати ГУПФ України в Одеській області прийняти нове рішення про проведення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням складових, які використанні при прийнятті розпорядження від 11 серпня 2018 року №824172, відповідно до якого розмір пенсії позивача складав 12108,56 грн.;
- зобов`язати відповідача виплатити заборгованість перерахованої пенсії відповідно до складових, які використанні при прийнятті розпорядження №824172 від 11 серпня 2018 року, починаючи з 01 вересня 2018 року по 01 вересня 2019 року;
- зобов`язати ГУПФ України в Одеській області в подальшому виплачувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до нового розпорядження про перерахунок пенсії, починаючи з 01 вересня 2019 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що йому з 2009 року призначено пенсію по інвалідності з урахуванням загального стажу роботи 35 років 6 місяців 9 днів. В 2016 році він досяг 60 річного віку, втім із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший звернувся лише у серпні 2018 року, так як виконавчою дирекцією Пенсійного фонду, в порушення вимог пункту 11 частини 2 статті 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі-Закон №1058), його не було письмово проінформовано про набуття права переходу на інший вид пенсії.
Разом з тим, ОСОБА_1 зазначив, що вказана бездіяльність Пенсійного фонду привела до того, що, з урахуванням змін внесених до абз.4 частини 1 статті 24 Закону №1058 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ від 03 жовтня 2017 року (далі-Закон №2148), який набрав чинності з 11 жовтня 2017 року, період перебування на пенсії по інвалідності з 2009 року не був зарахований до його загального трудового стажу.
На підставі вказаних доводів, позивач вважає, що відповідач повинен розраховувати його пенсію на основі тих законодавчих актів та з урахуванням документів, наявних в пенсійній справі, які діяли до набрання чинності Закону №2148, та відповідно складових, які використанні при прийнятті розпорядження від 11 серпня 2018 року №824172. Позивач також звернув увагу на те, що відповідно до частини 4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058, у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач, окрім доводів викладених в позовній заяві, також зазначив, що Закон №2148 суперечить Конституції України, оскільки звужує його права, встановлені Законом №1058 (в редакції, чинній до 03 жовтня 2017 року) в частині призначення пенсії та застосування показника середньої заробітної плати для розрахунку пенсії.
Скаржник наголошує на тому, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково вказано про відсутність обов`язку органів Пенсійного фонду України повідомляти пенсіонерів щодо можливості переходу на інший вид пенсії, зазначивши, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється за ініціативою пенсіонера з дня подання пенсіонером відповідної заяви.
Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення від 27 березня 2020 року суд першої інстанції повинен був керуватися нормами Конституції України за Законом №1058 в редакції, чинній до 03 жовтня 2017 року. 
25 травня 2020 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ГУПФ України в Одеській області на апеляційну скаргу, за яким відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 допускається суттєвої помилки в трактуванні положень пункту 4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058, згідно якого у разі, якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі, оскільки, розмір пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі-Закон №1788) складав 4917,49 грн., а при обчисленні пенсії за віком при дотриманні норм Закону №1058 – 7804,03 грн.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України, враховуючи відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справу розглянуто у письмовому провадженні.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що згідно акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 14 листопада 2008 року (т.1 а.с.63-66,171-172) в результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом (падіння вантажу) на ТОВ «Контейнерний термінал ЮСЕКОМ», ОСОБА_1 28 жовтня 2008 року отримав ушкодження, в результаті чого у подальшому йому присвоєно другу групу інвалідності, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК до довідки серії 2-18 ОД №014622 від 10 червня 2009 року (т.1 а.с.90,177).
02 липня 2009 року ТОВ «Контейнерний термінал ЮСЕКОМ» винесло подання за №128 до УПФ України у Приморському районі м. Одеси про призначення ОСОБА_1 пенсії, в якому зазначено, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 35 років 6 місяців 9 днів (т.1 а.с.58-59, 170зворотній бік), з яким ОСОБА_1 ознайомлений 07 липня 2009 року.
07 липня 2009 року позивач звернувся до УПФ України у Приморському районі м. Одеси із заявою про призначення пенсії по інвалідності (т.1 а.с.60, 171), до якої додав, окрім іншого, відповідне подання.
Згідно протоколу №1082 від 04 серпня 2009 року, ОСОБА_1 , з урахуванням загального стажу 35 років 6 місяців 9 днів, здійснено розрахунок пенсії по інвалідності у розмірі 65% від заробітку, та, з урахуванням встановлених законодавчих норм, призначено пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком у розмірі 544 грн. з 10 червня 2009 року (т.1 а.с.53-54,169).
В подальшому, позивачу неодноразово здійснювались перерахунки розміру його пенсії за інвалідністю (т.1 а.с.96-98,105,108-120,178-184). При цьому, відповідно до розпорядження Центрального ОУПФУкраїни в м. Одесі №824172 від 13 листопада 2017 року, у зв`язку з осучасненням пенсії, позивачу з 01 жовтня 2017 року здійснено перерахунок пенсії по інвалідності з урахуванням загального стажу 35 років 6 місяців 9 днів (додаткового стажу 6 років 9 місяців 16 днів) та призначено пенсію по інвалідності у розмірі 90% від розміру пенсії за віком у загальній сумі 4917,49 грн. (т.1 а.с.129,184-зворотній бік).
Як вбачається з матеріалів справи, 02 серпня 2018 року позивач звернувся до Центрального ОУПФ України в м. Одесі із заявою про призначення йому пенсії за віком (т.1 а.с.15-16,161).
Згідно з розпорядженням №824172 від 11 серпня 2018 року, позивачу з 02 серпня 2018 року призначено пенсію за віком у загальному розмірі 12108,56 грн., з урахуванням загального стажу роботи (повного) 44 роки 7 місяців 11 днів та із застосуванням середнього заробітку за повний минулий 2017 рік у розмірі 5377,90 грн. та враховуючи доплату за понаднормативний стаж за 9 років, та припинено виплату пенсії по інвалідності (т.1 а.с.11-14,160).
В подальшому, рішенням Центрального ОУПФ України в м. Одесі №951050824172 від 16 травня 2019 року позивачу проведено перерахунок пенсії за віком у зв`язку з уточненням даних в електронній пенсійній справі (далі – ЕПС) та визначено розмір пенсії позивача за віком з 01 червня 2019 року у сумі 5251,18 грн. із доплатою за понаднормовий стаж за 10 років, із урахуванням страхового стажу позивача до 31 жовтня 2009 року - 35 років 9 місяців 10 днів (429 місяців) та із застосуванням середнього заробітку за 2014-2016 роки у розмірі 3764,40 грн. (т.1 а.с.165).
Разом з цим, згідно з рішенням Центрального ОУПФ України в м. Одесі №951050824172 від 16 травня 2019 року позивачу проведено перерахунок пенсії за віком у зв`язку з уточненням даних в ЕПС та визначено розмір пенсії позивача за віком з 01 червня 2019 року у сумі 6670,11 грн. із урахуванням страхового стажу позивача - 35 років 9 місяців 10 днів (429 місяців) - до 31 жовтня 2009 року (т.1 а.с.166).
Відповідно до рішення Центрального ОУПФ України в м. Одесі №951050824172 від 21 червня 2019 року, позивачу проведено перерахунок пенсії за віком у зв`язку з індексацією заробітку з 01 березня, та з 01 червня 2019 року визначено пенсію позивачу за віком у загальному розмірі 7804,03 грн. із урахуванням страхового стажу позивача до 31 жовтня 2009 року - 35 років 9 місяців 10 днів (429 місяців) (т.1 а.с.135, 167).
Судом встановлено, що рішенням Центрального ОУПФ України в м. Одесі №951050824172 від 25 червня 2019 року позивачу проведено перерахунок пенсії за віком у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму та з 01 липня 2019 року визначено пенсію позивача у загальному розмірі 7804,03 грн. із урахуванням страхового стажу (повного) позивача 35 років 9 місяців 0 днів (429 місяців) (т.1 а.с.136, 167 зворотній бік).
Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2019 року ГУПФ України в Одеській області проведено перевірку пенсійної справи ОСОБА_1 , якому призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за результатами якої відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №16 зазначено про необхідність долучення до матеріалів пенсійної справи розпоряджень по перерахунку пенсій з 01 березня 2019 року та з 01 липня 2019 року та про доопрацювання пенсійної справи. Вказану пенсійну справу повернуто після перевірки листом від 08 липня 2019 року, який надійшов до відповідного відділу 10 липня 2019 року (т.1 а.с.168).
Як зазначено відповідачем у наданих до суду поясненнях, вказані рішення від 21 червня 2019 року та від 25 червня 2019 року про перерахунок пенсії позивача з 01 березня 2019 року та з 01 липня 2019 року, - долучені в паперовому вигляді до матеріалів пенсійної справи, після її повернення.
В свою чергу, не погоджуючись із рішенням Центрального ОУПФ України в м. Одесі №951050824172 від 21 червня 2019 року та діями відповідача щодо незаконного зменшення розміру пенсії позивача з 12108,56 грн., встановленого розпорядженням від 11 серпня 2018 року, - до розміру 7804,03 грн., встановленого рішенням від 21 червня 2019 року №951050824172, у зв`язку із не зарахуванням до страхового стажу позивача періоду перебування позивача на інвалідності та незастосуванням показника середньої заробітної плати за 2015-2017 роки при перерахунку пенсії позивача, останній звернувся до суду з даною позовною заявою.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що при призначенні позивачу пенсії за віком з 02 серпня 2018 року були відсутні законодавчі підстави для зарахування до страхового стажу позивача, з якого розраховується розмір пенсії за віком, період перебування позивача на інвалідності з дня встановлення інвалідності до дня призначення позивачу пенсії за віком.
При цьому, суд зазначив про відсутність обов`язку органів Пенсійного фонду України повідомляти пенсіонерів щодо можливості переходу на інший вид пенсії, вказавши про те, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється за ініціативою пенсіонера з дня подання ним відповідної заяви.
З огляду на викладене, суд першої інстанції визнав вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та недоведеними, вказавши, що відповідач при призначенні позивачу пенсії за віком з 02 серпня 2018 року безпідставно зарахував до страхового стажу позивача період перебування останнього на інвалідності до дня призначення пенсії за віком, та застосував при розрахунку пенсії позивача за віком показник середньої заробітної плати в Україні за 2015-2017 роки у розмірі 5377,90 грн., у зв`язку з чим, відповідач виправив дану помилку та правомірно здійснив подальші перерахунки пенсії позивача, в тому числі, на підставі оскаржуваного рішення №951050824172 від 21 червня 2019 року, без зарахування до страхового стажу позивача періоду перебування позивача на інвалідності з дати встановлення інвалідності до дати призначення пенсії за віком та із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до статті 2 Закону №1788, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно статті 23 Закону №1788, пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання; б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Статтею 26 Закону №1788 встановлено, що інвалідність вважається такою, що настала внаслідок трудового каліцтва, якщо нещасний випадок, який спричинив інвалідність, стався (крім випадків протиправного діяння), зокрема, при виконанні трудових обов`язків (у тому числі під час відрядження), а також при здійсненні будь-яких дій в інтересах підприємства або організації, хоча б і без спеціального доручення.
Згідно статті 29 Закону №1788 пенсії по інвалідності інвалідам II групи встановлюються у розмірі 60 процентів. Якщо у інвалідів є трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, то пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком при відповідному стажі роботи.
У відповідності до статті 12 Закону №1788, право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до статті 19 Закону №1788, пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.
Відповідно до статті 10 Закону №1058, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
За приписами частин 1 та 3 статті 30 Закону №1058, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченогостаттею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".
Згідно з частиною 1 статті 32 Закону №1058, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп - від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.
Відповідно до статті 34 Закону №1058, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.
Абзацами 2 та 4 частини 1 статті 24 Закону №1058 встановлено, що до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого статтею 26цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Разом з тим, частину першу статті 24 доповнено абзацом четвертим згідно із Законом №345-VI від 02 вересня 2008 року; із змінами, внесеними згідно із Законом №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року - застосовується з 01 жовтня 2017 року, за яким час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Тобто, з 11 жовтня 2017 року час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи лише при призначенні пенсії на пільгових умовах, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Інших підстав, за яких може бути зараховано до страхового стажу період часу перебування на інвалідності, Законом не передбачено.
Згідно протоколу №1082 від 04 серпня 2009 року, ОСОБА_1 , з урахуванням загального стажу 35 років 6 місяців 9 днів, здійснено розрахунок пенсії по інвалідності у розмірі 65% від заробітку, та, з урахуванням встановлених законодавчих норм, призначено пенсію по інвалідності з 10 червня 2009 року (дати встановлення інвалідності).
16 квітня 2016 року ОСОБА_1 виповнилося 60 років, а тому він набув права на перехід з пенсії по інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві на пенсію за віком, що передбачено абз. 2 та 4 частини 1 статті 24 Закону №1058 в редакції до 01 жовтня 2017 року.
Так, відповідно до пункту 11 частини 2 статті 64 Законом №1058 виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов`язана (серед іншого) письмово інформувати застрахованих осіб про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення, про призначення або відмову в призначенні пенсії, її розмір, порядок виплати, а також про можливість та умови переходу на інший вид пенсії та порядок оскарження рішень виконавчих органів Пенсійного фонду.
Таким чином, на пенсійні органи покладено обов`язок, в тому числі, письмового інформування застрахованих осіб про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення, виплати та переходу на інший вид пенсії.
Законом №1058 визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
Вказані норми законодавства спростовують висновок суду першої інстанції про відсутність обов`язку органів Пенсійного фонду України повідомляти пенсіонерів щодо можливості переходу на інший вид пенсії.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, суд зазначає, що, виходячи зі змісту статей 2, 3 КАС України, суб`єкт владних повноважень не має прав, у розумінні міри свободи поведінки, а лише наділений законодавцем певними повноваженнями, необхідними для реального виконання завдань та функцій держави, що покладені на нього.
Втім, в матеріалах справи відсутні докази того, що виконавчою дирекцією Пенсійного фонду після набуття позивачем 60 річного віку було письмово інформовано позивача про набуття ним права переходу на інший вид пенсії. 
Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, допущено пасивну поведінку, яка виразилась у формі невчинення дій, які він зобов`язаний був вчинити, в силу вимог Закону.
Вказана бездіяльність відповідача призвела до того, що, на підставі змін внесених до абзацу 4 частини 1 статті 24 Закону №1058, період перебування на пенсії по інвалідності з 2009 року не був зарахований до загального страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком, що позбавило ОСОБА_1 права на соціальний захист, визначений Конституцією України.
Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права.
Так у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заява №68385/10 та №71378/10) Європейський суд з прав людини вказав, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.
З огляду на викладене, колегія суддів, відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність ГУПФ України в Одеській області щодо неповідомлення позивача у квітні 2016 року, досягнення ОСОБА_1 60 річного віку, про набуття ним права переходу на інший вид пенсії.
При цьому, колегія суддів вказує на те, що відповідно до вимог частини 3 статті 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, а тому для відновлення порушеного права ОСОБА_1 на отримання пенсії, необхідно зобов`язати ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з дати звернення із заявою, 02 серпня 2018 року, з урахуванням до загального стажу роботи періоду з 10 червня 2009 року (дня встановлення інвалідності) до 16 квітня 2016 року (досягнення 60 річного віку) із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року призначення пенсії за віком,з урахуванням виплачених сум.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як передбачено пунктом 4 частини 4 статті 246 КАС України, у мотивувальній частині рішення зазначаються: чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.
Відповідно до частини 7 статті 246 КАС України висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).
Системний аналіз зазначених норм КАС України дає підстави дійти висновку про те, що в порядку адміністративного судочинства здійснюється захист уже порушених прав особи (при цьому, між сторонами уже виникли правовідносини, з яких у свою чергу виник публічно-правовий спір), а не захист від можливих порушень прав у майбутньому.
Таким чином, колегія суддів вважає, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє, а тому, позовна вимога щодо зобов`язання в подальшому виплачувати пенсію ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.ст. 315, 317 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення на підставі неправильного застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 322, 325, 327-329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – скасувати.
Ухвалити у справі постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка виразилась у порушенні пункту 11 частини 2 статті 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо письмового інформування застрахованих осіб - ОСОБА_1 , про набуття права переходу на інший вид пенсії – пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області включити ОСОБА_1 до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, період з 10 червня 2009 року (дня встановлення інвалідності) до 16 квітня 2016 року (досягнення ОСОБА_1 60 річного віку).
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21 червня 2019 року №951050824172, яким розмір пенсії ОСОБА_1 було зменшено до 7804,03 грн.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти нове рішення про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням складових, які використанні при прийнятті розпорядження від 11 серпня 2018 року №824172, відповідно до якого розмір пенсії позивача складав 12108,56 грн.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість перерахованої пенсії відповідно до складових, які використанні при прийнятті розпорядження №824172 від 11 серпня 2018 року, починаючи з 01 вересня 2018 року по 01 вересня 2019 року.
В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст судового рішення складений 09 липня 2020 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.