ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7124/20 Справа № 204/5892/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого - Пищиди М.М.
        суддів - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Центральної районної у м.Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Центральної районної у м.Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини.
       В обґрунтування позову, позивач зазначила, що 19.08.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_3 . 
       В подальшому, через погіршення сімейного життя, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 
       Також позивач зазначила, що дитина після розлучення проживає разом із нею.
       09.11.2018 року між сторонами було укладено нотаріальну угоду про сплату аліментів на дитину, відповідно до зазначеного договору, сторони погодили, що дитина залишається проживати з матір`ю, а батько зобов`язується сплачувати аліменти в розмірі та строки погоджені договором.
        Вказує, що після розлучення регулярно виникають конфлікти та сварки, які влаштовує відповідач, погрожує забрати дитину у позивача, налаштовує дитину проти матері, дитина після зустрічей з батьком налякана, відповідач також регулярно телефонує дитині, погрожуючи її забрати від матері. 
       За наслідком образливої поведінки на відповідача ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства). Сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дитини, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
       Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - ОСОБА_1 .
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2020 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Центральної районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини - відмовлено (а.с.26-29, т.2).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 261, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .
       Від шлюбу, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина, ОСОБА_3 , про що було складено актовий запис №261, Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 10, т.1).
       15 серпня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, на підставі рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15.08.2018 року по справі №204/5498/18, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 11, т.1).
       Відповідно до договору про сплату аліментів на дитину від 09.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В., реєстраційний №3821, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 досягли згоди щодо проживання дитини з матір`ю (п.1.2.), та у зв`язку з чим, встановили розмір аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі 1200 грн. (п.1.3.), які має сплачувати батько дитини - ОСОБА_2 на її утримання (а.с.12).
       Встановлено та позивачем було підтверджено, що після розірвання шлюбу вона разом із донькою проживає у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; відповідачем вказана обставина була визнана, а тому, керуючись положеннями частини 1 статті 82 ЦПК України суд вважає вказану обставину встановленою і такою, що не потребує доказування.
       Окрім того, після відкриття провадження у справі, Виконавчим комітетом Центральної районної у м.Дніпрі ради, як органом опіки та піклування, за заявою позивачки було складено висновок від 19.02.2020 року щодо доцільності проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю - ОСОБА_1 (а.с. 209-210, т.1).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності предмету спору, оскільки жодних належних та допустимих доказів в розумінні частини 1 статті 80 ЦПК України, котрі би доводили наявність суперечок та неузгодженостей між позивачем та відповідачем, саме щодо питання з ким із батьків після розлучення повинна проживати малолітня ОСОБА_3 (спроб відповідача забрати дитину до себе чи звернення з відповідними заявами до органу опіки чи суду, тощо) суду не надано.
       Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
       Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Стаття 16 ЦК України передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України.
       Відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.
       Відповідно ч.ч. 7-10 с. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
       Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
       Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
       Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
       За змістом статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
       В силу частин першої та другоїстатті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
       У принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю Організацією Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
       При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
       Місцевий суд самоусунувся від встановлення дійсних інтересів малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та можливості визначенняїї місця проживання з матір`ю.
       Сам по собі факт проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час розгляду справи із матір`ю, не свідчить про наявність у батьків домовленості щодо місця проживання дитини.
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
       Відповідно до довідки № 260, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в 1В класі КЗО "Спеціалізована середня загальноосвітня школа № 22" з поглибленим вивченням іноземної мови ДМР.
       Відповідно до висновку психолога ОСОБА_4 , встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має великий емоційний зв`язок з матір`ю, вона для неї є центром захисту, безпеки, спокою, стабільності та комфорту.
       Виконавчим комітетом Центральної районної у м.Дніпрі ради, як органом опіки та піклування, за заявою позивачки було складено висновок від 19.02.2020 року щодо доцільності проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю - ОСОБА_1 (а.с. 209-210, т.1).
       Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
       Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
       Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
       Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю повною мірою відповідає її інтересам. Будь-яких підстав вважати, що внаслідок проживання із матір`ю права дитини можуть бути порушені, встановлено не було.
       Отже, суд визнає висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, а тому погоджується з ним.
       За таких обставин, керуючись принципом «найкращих інтересів дитини», який є пріоритетним при вирішенні цієї справи, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
       Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.
       Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Виходячи з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, то з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1921 грн.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
       Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2020 року - скасувати.
       Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Центральної районної у м.Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
       Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 , за місцем її реєстрації.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1921 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: