П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/8189/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Токарева Марія Сергіївна 
                             Суддя-доповідач:  Ватаманюк Р.В. 

22 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  фізичної особи - підприємця ОСОБА_1  на  рішення   Житомирського окружного адміністративного суду  від  02 грудня 2019 року (прийняте у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі - відповідач) про  визнання протиправною та скасування вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
позивач 29.05.2019 звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду  в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 № Ф-61194-53.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що оскаржувана вимога є протиправною, оскільки в періоди за які контролюючий орган вимагає сплатити    борг по ЄСВ, він не отримав доходу від здійснення підприємницької діяльності. Крім того, вказав, що єдиний внесок за нього сплачував роботодавець, оскільки він перебував у    трудових відносинах.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що позивач, будучи зареєстрованим фізичною особою-підприємцем, не нарахував та не сплатив у встановлений строк єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску за 2017 рік та за І квартал, ІІ квартал, ІІІ квартал 2018 року, внаслідок чого станом на 19.10.2018 утворилася недоїмка, яка з урахуванням переплати у розмірі 0,58 грн. по інтегрованій картці платника податків зі сплати єдиного внеску склала 15818, 96 грн.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2020 відкрито апеляційне провадження, ухвалою суду від 02.03.2020 справу призначено  до розгляду на 01.04.2020.
25.03.2020 представником позивача подано додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, де він вказав, зокрема те, що підприємницькою діяльністю він не  займався та жодного доходу від підприємницької діяльності не отримував. 
Також позивачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі другого відповідача та розгляд справи за участю представника позивача.
Стосовно клопотання позивача про залучення ГУ ДПС у Житомирській області відповідачем у справі колегія суддів зазначає, що позивачем оскаржується вимога саме Головного управління ДФС у Житомирській області, яке перебуває в стані припинення та на момент розгляду справи не ліквідоване, а тому є належним відповідачем у справі, відтак підстави для залучення Головного управління ДПС у Житомирській області відсутні.
30.03.2020 представником позивача ОСОБА_2 - Бойко В.М. подано заяву про розгляд справи за відсутності апелянта та його представника, у зв`язку із надзвичайною ситуацією в Україні внаслідок поширення пандемії короновірусу. 
31.03.2020 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину по всій території України.
Враховуючи положення ст. 30 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення", ст. 11 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", п. 2 ч. 2 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короно вірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 N 530-IX, керуючись постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від  11.03.2020 №211 та рекомендації Ради суддів України від 16.03.2020 №9рс-186/20 про запровадження особливого режиму роботи судів на період проведення карантинних заходів, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, колегія суддів дійшла висновку про відкладення розгляду справи на 13.05.2020.
12.05.2020 до суду надійшла заява позивача від 10.05.2020 про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Також 12.05.2020 до суду надійшла аналогічна заява позивача від 12.05.2020 про розгляд справи без участі позивача та його представника.
12.05.2020 до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням надзвичайного стану на території України.
Враховуючи положення ст. 30 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення", ст. 11 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", п. 2 ч. 2 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короно вірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 №530-IX, керуючись постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від  11.03.2020 №211 та рекомендації Ради суддів України від 16.03.2020 №9рс-186/20 про запровадження особливого режиму роботи судів на період проведення карантинних заходів, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, колегія суддів дійшла висновку про відкладення розгляду справи на 16.09.2020.
31.08.2020 до суду надійшло повідомлення Головного управління ДФС у Житомирській області де зазначено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності, а тому, Головним управлінням ДФС у Житомирській області судову повістку про виклик до суду скеровано до Головного управління ДПС у Житомирській області.
Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України постановою від 19.06.2019 № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1; реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2; установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби. Серед переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються (додаток 1), визначено Головне управління ДПС у Житомирській області. Згідно із додатком 2 Головне управління ДФС у Житомирській області реорганізовується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Житомирській області.
Згідно ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність замінити відповідача   по справі № 240/8189/19 - Головне управління ДФС у Житомирській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Житомирській області.
10.09.2020 до суду надійшла заява позивача про розгляд апеляційної скарги без участі апелянта та його представника в порядку письмового провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що сторони, будучи належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи до суду не з`явились, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну  скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені  сторонами такі обставини. 
ОСОБА_1 21.01.2010 зареєстровано, як фізичну особу-підприємця, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області серії НОМЕР_2 від 21.01.2010.
07.02.2019 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області  було сформовано вимогу про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з ЄСВ № ф-61194-53 на суму 18276,72 грн.
Не погоджуючись з вищевказаною вимогою позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення  суд першої інстанції дійшов висновку, що фізичні особи-підприємці, які одночасно офіційно перебувають у трудових відносинах, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання звітності за себе як фізичні особи - підприємці.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Підпунктом 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого п. 1, 2 та п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був викладений Верховним Судом в постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та в подальшому підтриманий в постановах, зокрема, від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, від 05.12.2019 у справі №260/358/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 05.03.2020 у справі №824/509/19-а, від 27.03.2020 у справі №140/2214/19, від 02.04.2020 у справі №140/2475/19, від 19.05.2020 у справі №560/1959/19,  від 17.08.2020 у справі №140/1679/19.
При цьому, з відзиву на адміністративний позов вбачається, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 №Ф-61194-53 сформована за обліковими даними з інформаційної системи, згідно яких за позивачем рахується недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску за 2017 рік та І-IV квартал 2018 року в сумі 18 276,72 грн., із них, за 2017 рік на суму  8448 грн (704 грн*12 місяців) та за 2018 рік на суму 9828,72 грн (819,06 грн * 12 місяців). 
Однак, з виписки з облікової картки платника податків на ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5) за 2003-2008, 2010, 2013-2019 роки  вбачається, що за 2017 рік страхувальником - ДП "Тетерівське лісове господарство" (00992071) сплачувались страхові внески за ОСОБА_1 протягом всього року.
За 2018 рік страхувальником - філія "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця" (40081389) сплачувались страхові внески за ОСОБА_1 лише за період з червня по серпень 2018 року. 
При цьому, за період з січня по травень 2018 року та з вересня по грудень 2018 року страхові внески ні позивачем ні роботодавцем не сплачувались.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що протягом 2017-2018 років позивач був працевлаштований, тобто був найманим працівником. За 2017 рік та в період з червня по серпень 2018 року роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством.
Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у вказані періоди, нараховував та сплачував роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
В той же час, у період з січня по травень 2018 року та з вересня по грудень 2018 року ні роботодавець, ні ОСОБА_1 не сплачували єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, а тому вимога про сплату позивачем боргу (недоїмки) позивачем мала включати лише ці періоди.
Відтак, вимога Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 07.02.2019 № Ф-61194-53 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 18 276,72  за період 2017-2018 років сформована контролюючим органом протиправно та підлягає скасуванню.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджена Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція)
Згідно п. 3 вказаної Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.
Пунктом 4 Інструкції встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
В оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 №Ф-61194-53, яка сформована згідно додатку 7 Інструкції вказано, що така сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Проте, у вказаній вимозі не зазначено періоду, за який нараховано суму боргу в розмірі 18 276,72 грн., а зазначена лише, що це заборгованість станом на 31.01.2019.
Вказана обставина не свідчить про правомірність оскаржуваної вимоги, оскільки остання не містить достатніх відомостей  для належного встановлення суми боргу, яка підлягала сплаті позивачем.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.
Отже, враховуючи вищевикладене вимогу відповідача не можна вважати правомірною, а тому колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову шляхом скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 № ф-61194-53.
Разом з тим, суд зазначає, що положенням ч.16 ст.25 Закону № 2464-VI визначено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Таким чином відповідач не позбавлений права прийняти нову вимогу про сплату боргу за вказані періоди.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що  висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки  рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а  тому  оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору сплаченого згідно квитанції № 43 від 08.06.2019 на суму 768,40 грн. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
замінити відповідача по справі № 240/8189/19 - Головне управління ДФС у Житомирській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Житомирській області.
Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року - скасувати та прийняти нову.
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-61194-53 від 07 лютого 2019 року.
Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області (код ЄДРПОУ 39459195, вул. Ю. Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003) судові витрати за сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп). 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.