ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року	Львів	Справа № 260/741/20 пров. № А/857/8238/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Макарика В.Я.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі №260/741/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Дор Ю.Ю., справу розглянуто в письмовому провадженні, місце ухвалення - м. Ужгород),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі №260/614/19 Відповідачем 20 березня 2020 року був виплачений позивачу середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні за період з 14 грудня 2016 року по 14 лютого 2019 року в сумі 229 282,51 грн., та утримано ПДФО за ставкою 18% у загальному розмірі 51 268,14 гри. та військовий збір за ставкою 1,5% у загальному розмірі 4 272,34 грн. Водночас, вважає, що нарахування та виплата 20 березня 2020 року відповідачем на користь позивача середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 284 823,00 грн., має бути із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44 (із змінами) (далі - Порядок №44).
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсації сум податку з доходів фізичних осіб з виплаченого за рішенням суду середнього заробітку. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ): АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб в розмірі 51 268 (п`ятдесят одна тисяча двісті шістдесят вісім гривень) грн. з виплаченого за рішенням суду середнього заробітку в розмірі 229282,51 грн. У задоволенні позову у частині решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазнає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що позивач не має права на отримання компенсації утриманого податку через те, що позивач не виконував обов`язків пов`язаних з проходженням служби у визначений період та у зв`язку з тим, що зазначений вид виплати не входить до складу виплат, які виплачуються під час проходження військової служби. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Учасники справи в судове не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що наказом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 14 грудня 2016 року №489-ос виключено зі списків особового складу управління та знято з усіх видів забезпечення Південного регіонального управління полковника ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас, за станом здоров`я.
Вказані обставини встановлено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року справа №260/614/19 (№857/11605/19). Даним рішенням суду:
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні із військової служби в день виключення із списків військової частини, стосовно виплати індексації грошового забезпечення. Зобов`язано Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні за період з 14 грудня 2016 року по 14 лютого 2019 року в сумі 284823 грн (двісті вісімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять три гривні) з відрахуванням відповідних податків та зборів на доходи фізичних осіб, сплата яких є обов`язковою у встановленому законом порядку.
Згідно виписки по картковому рахунку позивача вбачається, що на виконання постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року справа №857/11605/19 20.03.2020 року відповідачем частково виплачено середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні у розмірі 229282,51 грн.
Водночас, судом встановлено та визнається відповідачем, що з вказаної суми – 229282,51 грн. утримано ПДФО за ставкою 18% у загальному розмірі 51268,14 грн. та військовий збір за ставкою 1,5% у загальному розмірі 4272,34 грн.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що позивач має право на виплату компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з суми нарахованого середнього заробітку за затримку при розрахунку
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними  з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу.
Цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).
Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських   та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів   цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (п. 3 Порядку).
Зі змісту пунктів 4, 5 вказаного вище Порядку вбачається, що виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Вказані положення кореспондуються з пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, відповідно до якого суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
В силу частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином, військовослужбовці мають право на виплату компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення при звільненні з військової служби. Розрахунок з військовослужбовцями на день їх виключення зі списків особового складу повинен бути здійснений у повному обсязі.
Враховуючи викладене, дії відповідача щодо утримання з суми визначеного йому за рішенням суду розміру середнього заробітку за затримку виплати індексації грошового забезпечення при звільненні податку з доходів фізичних осіб є правомірними.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, позивач має право на виплату відповідної компенсації у розмірі суми такого податку. Відповідно компенсації підлягає сума виплачена позивачу та з якої утримано податок.
Крім того, щодо доводів апелянта про те, що позивач не має права на отримання компенсації утриманого податку через те, що позивач не виконував обов`язків пов`язаних з проходженням служби у визначений період та у зв`язку з тим, що зазначений вид виплати не входить до складу виплат, які виплачуються під час проходження військової служби, тому такі є необґрунтованими, оскільки несвоєчасна виплата грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 сталася не з його вини, тому позивач має право на виплату компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з суми нарахованого середнього заробітку за затримку при розрахунку позивача.
Як слідує з позовних вимог, позивач просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб в розмірі 51 268 грн. у зв`язку з утриманням цієї суми податку на доходи фізичних осіб з присудженого за рішенням суду середнього заробітку в розмірі 284 823,00 грн.
Водночас, як встановлено судом, відповідачем частково виконано рішення суду та виплачено позивачеві середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні у розмірі 229282,51 грн. Відповідно з вказаної суми – 229282,51 грн. утримано ПДФО за ставкою 18% у загальному розмірі 51 268,14 грн. Отже, позивачу підлягає компенсація сум податку з доходів фізичних осіб в розмірі 51 268 грн. з виплаченого за рішенням суду середнього заробітку в розмірі 229282,51 грн.
Оскільки компенсації підлягає сума виплачена позивачу та з якої утримано податок, відповідно, частина суми податку з доходів фізичних осіб з присудженого за рішенням суду середнього заробітку в розмірі якому залишається невиплаченою (55540,49 (284 823,00 -229 282,51 ), на разі не підлягає компенсації. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України – залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі №260/741/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	В. Я. Макарик 	
Повне судове рішення складено 05.10.2020р.