ПОСТАНОВА
Іменем України
24 червня 2020 року 
м. Київ
справа №750/2843/17,  адміністративне провадження №К/9901/20726/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого – Стародуба О.П., 
суддів – Єзерова А.А., Кравчука В.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.04.2017р. (суддя – Рахманкулова І.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017р. (судді – Аліменко В.О., Безименна Н.В., Кучма А.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1   до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати неправомірним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 03.02.2017р. №10 в частині повернення на доопрацювання його документів щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби; 
зобов`язати Міністерство оборони України призначити йому одноразову грошову допомогу як інваліду ІІІ групи у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день виплати допомоги, встановленому п.п. «б» пункту 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в редакції закону з 01.01.2014р. та перерахувати на рахунок Чернігівського обласного військового комісаріату суму одноразової грошової допомоги як інваліду війни ІІІ групи для подальшої виплати позивачу; 
зобов`язати Чернігівський обласний військовий комісаріат виплатити йому суму одноразової грошової допомоги як інваліду війни ІІІ групи у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день виплати допомоги , встановленому п.п. «б» пункту 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції закону з 01.01.2014р.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважає відмову відповідача у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги протиправною та такою, що порушує право на соціальний захист та отримання належної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.
Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.04.2017р., залишеною без змін Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017р., позов задоволено частково. 
Визнано неправомірним та скасовано рішення Міністерства оборони України від 03.02.2017р, оформлене протоколом №10 в частині повернення на доопрацювання документів позивача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Зобов`язано відповідча призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 150 – кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
З ухваленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на те, що порядком № 499 передбачено подання заявником уповноваженому органу копії документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.  Позивачем такого документу подано не було. 
Крім того, відповідач посилається на те, що прав позивача не порушував і правомірно відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги.   
Відзив на касаційну скаргу на адресу суду не надходив. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.  
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач в період з 18.10.1986р. по 28.05.1988р. брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку в Демократичній республіці Афганістан.
Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 2660 від 29.12.2012р. у позивача встановлено поранення, ЗЧМТ, контузія головного мозку і захворювання, пов`язані з виконанням  обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 9)
З довідки до акту огляду МСЕК від 27.11.2013р. вбачається, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, ЗЧМТ контузія головного мозку і захворювання  пов`язані з виконанням  обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. (а.с. 10)
Позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності безстроково, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 28.11.2014 року. (а.с. 14)
12.11.2015р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. (а.с. 11)
Листом № 73 від 11.01.2016р. Чернігівський обласний військовий комісаріат повідомив, що Департамент фінансів Міністерства оборони України не бачить підстав для подання пропозицій Міністру оборони України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги мотивуючи тим, що позивач первинно отримав інвалідність у 2013 році, а тому права на отримання одноразової грошової допомоги не має, так як у зв`язку з внесенням змін з 01.01.2014 року до ст. 16 Закону № 2011-ХІІ (на виконання якого було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975) виплата одноразової грошової допомоги передбачена тільки військовослужбовцям та звільненим особам, які отримали первинно інвалідність (поранення, травму, каліцтво) після 01.01.2014р. (а.с. 12)
Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.03.2016р. позов у справі №750/1193/16-а задоволено. 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2016р. апеляційну скаргу задоволено частково.  Рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги з доданими до неї документами. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги з доданими до неї документами, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  та прийняти відповідне рішення. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.
На виконання вказаних судових рішень,  відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.02.2017р. №10, позивача було повідомлено про повернення документів на доопрацювання, оскільки заявником не подано документи про встановлення йому інвалідності протягом трьох місяців з часу звільнення зі служби, а також документ про обставини поранення. (а.с. 47)
Вважаючи дії відповідача протиправними, а свої законні права порушеними, позивач  звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився в апеляційний суд, виходив з того, що позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".  
Суди виходили з того, що при наданні висновку про причинний зв`язок поранення позивача, Центральною військово-лікарською комісією встановлювались обставини отримання поранення та зроблено висновок, що захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Судами встановлено, що висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 19.12.2012 року № 1433/ж наслідками поранень є шкіряні рубці на чолі справа, в правій тім`яній ділянці та в проекції 7-го міжребер`я по правій середньо-ключичній лінії розмірами 0,40,1 см., 0,40,3 см. та 1,10,7 см., які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Суди дійшли висновку   про задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання Міністерства оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Так, відповідно до статті 41 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, проходить службу у військовому резерві, під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження зазначених зборів, служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення на умовах, визначених пунктом 3 цієї статті. 
Водночас, відповідно до статті 16-4 Закону №2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом)
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі №822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного   правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребовування.
У зазначеній справі Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеного висновку Верховного Суду в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду та передачі справи відповідно до статті 346 КАС України на розгляд палати чи об`єднаної палати.
У справі, що розглядається, позивач не надав документи, які свідчать про обставини поранення, а доданий до заяви про призначення одноразової грошової допомоги витяг з протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 29.12.2012р. №2660 таких даних не містить.
За таких обставин відповідач правомірно прийняв рішення про повернення наданих документів позивачу для доопрацювання, а висновки судів щодо підтвердження позивачем права на отримання спірної одноразової грошової допомоги зроблені за відсутності усіх даних щодо обставин поранення позивача і є передчасними.
Водночас, посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на те, що справа розглянута в суді першої інстанції неповноважним судом є безпідставними, оскільки ні предмет спору цієї справи, ні суб`єктний склад її учасників у розумінні положень статті 24 КАС України не дають підстав поширювати розгляд і вирішення його колегією окружного адміністративного суду у складі трьох суддів.
Процесуальні норми, що містяться у статті 18 КАС України, мають імперативний та пріоритетний характер і визначають, що незалежно від того, хто є суб`єктом владних повноважень, спір фізичної особи з таким суб`єктом з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, інших соціальних виплат, до категорії яких відноситься й питання призначення і виплата одноразової грошової допомоги, підсудний місцевому загальному суду як адміністративному суду. Відповідно до вимог частини першої статті 23 цього Кодексу такий та подібні спори розглядаються і вирішуються суддею одноособово.
Правова позиція щодо розгляду аналогічних спірних правовідносин повноважним судом вже було вирішено Верховним Судом у постанові від 29.01.2019р. у справі №293/342/17 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.
Відповідно до частини 1 статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. 
Відповідно до частини 3 цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
За таких обставин, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 345, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.04.2017р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017р.  скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1   до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити ді - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:          
                                                                      
О.П. Стародуб
          
А.А. Єзеров 

В.М. Кравчук