ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року	Львів	Справа № 380/1173/20 пров. № А/857/8455/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                        Пліша М.А.,
суддів                                                             Шинкар Т.І., Большакової О.О.,
за участю секретаря судового засідання                    Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року (головуючий суддя Сасевич О.М., м. Львів, повний текст складено 04.06.2020) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області а якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 27.12.2019 №0005190510.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 27.12.2019 №0005190510. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.
          Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає його таким, що прийняте у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права, та порушенням норм процесуального права, тому просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає, що задовольняючи позовні вимоги суд дійшов до висновку про те, що господарські операції між ТзОВ «Альфа-Тіда» та ТзОВ «Авераж Захід» фактично відбувалися і підтвердженням цьому є договори, які були укладені з ТзОВ «Авераж Захід» та інші первинні документи, які оформлялися із вказаним контрагентом.
Проте, така аргументація не спростовує висновків акту перевірки, так згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської «операції.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих(сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Пунктом 134.1.1 ст.134 Податкового кодексу визначено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Згідно пункту 5 «Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
З наведених законодавчих положень вбачається, що витрати платника, які зменшують базу оподаткування податку на прибуток та податку на додану вартість, мають бути реально понесеними, документально підтвердженими, а документи на обґрунтування таких витрат повинні містити повну та достовірну інформацію про учасників та умови господарських операцій.
Обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість податкового кредиту та сформованих витрат (валових витрат) первинними документами покладається на платника. 
У податкових правовідносинах неприпустимою є ситуація, яка дозволяє недобросовісним платникам за допомогою інструментів, що використовуються у цивільно-правових відносинах, створювати ситуацію формальної наявності права на отримання податкової вигоди.
Сам факт наявності у позивача податкових, чи-то видаткових накладних, інших документів з посиланням на поставку товарів (послуг), виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. 
У матеріалах перевірки описана інформації щодо неможливості виконання ТзОВ «Авераж Захід» цивільно-правових зобов`язань в частині поставки товарно-матеріальних цінностей у зв`язку із відсутністю у зазначеного суб`єкта господарювання економічних можливостей. В основу висновків про нереальний характер задокументованих ТзОВ «Авераж Захід» господарських операцій покладена інформація, що міститься в АІС «Податковий блок».
Крім цього, на сумнівний характер діяльності вищевказаного суб`єкта господарювання вказують обставини встановлені в ході досудового розслідування в межах кримінального провадження зареєстрованого за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 205 КК України, зміст якого став відомий податковому органу із Ухвали Львівського апеляційного суду від 30.05.2019 року по справі №463/3239/19.
Виходячи зі змісту первинних документів, якими позивач обґрунтовує позивні вимоги, спірний податковий кредит сформований внаслідок відображення в податковому обліку господарських операцій по взаємовідносинах з ТзОВ «Авареж Захід» на придбання товарів з викоритстанням паливних карток.
Відповідно до Договору купівлі-продажу товарів із використанням паливних карток від 03.01.2019 року №8, Продавець в особі ТзОВ «Авераж Захід» зобов`язується передати у власність покупцеві товари та надавати послуги з використанням ПК на АЗС, а покупець зобов`язується прийняти товари та повністю оплачувати їх вартість в порядку та на умовах вказаних в цьому Договорі. Отримання товарів та послуг покупцем здійснюється через пред`явників ПК. Передача у власність товарів та надання послуг покупцю здійснюється продавцем цілодобово на АЗС, при умові пред`явлення паливної картки покупцем. Послуги вважаються наданими покупцю, а право власності на товар переходить до покупця з моменту фактичного отримання товарів, послуг на АЗС. Передача товарів та послуг здійснюється відповідно до цін, встановлених на АЗС на момент здійснення транзакції. Вартість фактично поставлених товарів та наданих послуг вказується у зведених видаткових накладних.
Отже документом, який фіксує факт передачі товару від постачальника товару та його приймання покупцем за кількістю та якістю є видаткова накладна.
Водночас, представлені видаткові накладні є неналежними документами для ствердження факту приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, оскільки останні не відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» в частині зазначення прізвища, ім`я та по батькові відповідальних посадових осіб (за господарськими операціями з ТОВ «Авераж Захід»), а також реквізитів довіреностей.
Предметом доказування у справі, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій з поставки товару з урахуванням особливостей, що регламентують діяльність із зберігання, транспортування та відпуску нафти і нафтопродуктів.
Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів, встановлений інструкцією «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 р. за №805/15496 (далі - Інструкція).
Відповідно до пункту 2 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442 роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу АЗС, що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів. Розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами спожиивачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку.
Крім того, паливо, в тому числі дизельне пальне, у відповідності до статті 215 ПК України є підакцизним товаром, а тому датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» для безготівкових розрахунків - дата оформлення розрахункового документа на суму проведеної операції, який підтверджує факт продажу.
Таким чином, при здійсненні фактичного відпуску паливно-мастильних матеріалів на підставі паливних карток (талонів) АЗС зобов`язані видати чек РРО.
Разом з тим, чеків - терміналу, як документів, які підтверджують відпуск палива з використання паливних карток ні до перевірки, ні до матеріалів справи не надано.
Таким чином, апелянт вважає, що реальна поставка нафтопродуктів за Договором  не підтверджена належними документами, оскільки чеків - терміналу не надано.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДПС у Львівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ «Альфа Тіда» з питань проведення взаємовідносин із ТзОВ «Авераж Захід» за період січень 2019 року, ТзОВ «ОТП» за період лютий 2019 року та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податковій декларації з податку на прибуток, за результатами якої складено акт №502/05.10/42043701 від 03.12.2019 згідно якого встановлено порушення позивачем: п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, завищення суми податкового кредиту на 109500,00 грн. за січень 2019 року, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету на загальну суму 109500,00 грн. за січень 2019 року.
В акті зафіксовано, що при проведенні перевірки контролюючий орган використав інформацію та узагальнений перелік документів, а саме: договори купівлі-продажу із додатками, виписки банку, оборотно-сальдову відомість по рах.631; дані автоматизованої інформаційної системи ДПС: БД АІС «Податковий блок»; дані з архівів електронної звітності Центру обробки електронної звітності ДПС України (Єдиний реєстр податкових накладних); податкову інформацію від 02.08.2019 №47/14.1/42103079 щодо ТзОВ «Авераж Захід» за звітні періоди декларування податку на додану вартість з 03.05.2018 по 31.03.2019.
На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Львівській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №0005190510 від 27.12.2019 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість в загальній сумі 136875,00 грн. (у т.ч. за податковими зобов`язаннями 109500,00 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями – 27375,00 грн.).
Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV     первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені; облікові; документи. Частина друга статті 9 Закону №996-ХІV визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до визначення ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи наданн послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням поl9;луг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів та послуг; б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ)ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
З огляду на це, суд першої інстанції правильно вважав, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість, у зв`язку з таким придбанням.
Судом з`ясовано, що згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТзОВ «Альфа Тіда» є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41), що включає в себе усі види перевезень вантажним транспортом. У користуванні позивача перебувають автомобілі.
Крім того, судом встановлено, що між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» (виконавець) та Приватним підприємством «Транс Логістик» (замовник) 02.05.2018 року було укладено договір №1705 про надання послуг з транспортного обслуговування. Відповідно до умов цього договору (п.2.1), виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з транспортного, транспортно-експедиційного, експедиційного обслуговування - перевезення вантажів та/або організація перевезення вантажів автотранспортом територією України, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати належним чином надані послуги у строки та на умовах, передбачених договором. Згідно п.9.1 договору №1705 про надання послуг з транспортного обслуговування від 02.05.2018, договір діє протягом 1 (одного року), а п.9.2 встановлена умова автоматичної пролонгації даного договору.
Факт здійснення вантажних перевезень за період, що перевірявся, а також за інші періоди підтверджується маршрутними листами та товарно-транспортними накладними, зокрема, за період з 02.01.2019 по 31.03.2019.
Оскільки для забезпечення безперебійних перевезень - для виконання зобов`язань за договором №1705 про надання послуг з транспортного обслуговування від 02.05.2018 року необхідна велика кількість пального, відповідно таке було, що підтверджено матеріалами справи, закуплено у ТзОВ «Авераж Захід» на підставі договору купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток від 03.01.2019 №8 на загальну суму 657001,80 грн. та у ТзОВ «ОТП» на підставі договору поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карт від 06.02.2019 №2019/5 на загальну суму 700000,00 грн.
Судом першої інстанції з`ясовано, що згідно умов договору купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток від 03.01.2019 №8, продавець - ТзОВ «Авераж Захід» зобов`язується передати у власність покупцеві - ТзОВ «Альфа Тіда» товари та надавати послуги з використанням паливних карток на АЗС, а покупець зобов`язується приймати товари, послуги та повністю оплачувати їх вартість в порядку та на умовах, вказаних у цьому договорі та додатках (додаткових угодах) до нього; отримання товарів та послуг покупцем здійснюється через пред`явників паливних карток. Згідно п.3.1 цього Договору, передача у власність (поставка) товарів та надання послуг покупцю здійснюється продавцем цілодобово на АЗС, при умові пред`явлення паливної картки покупцем. Відповідно до п.3.4 Договору, загальна кількість, вартість, асортимент товарів і послуг, що передаються за цим договором сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичної кількості, асортименту та вартості поставлених товарів та наданих послуг цим договором, що підтверджуються електронними даними Процесінгового центру, або даними чеків POS-терміналів АЗС, або касових чеків, або зведених актів приймання-передачі, або зведених видаткових накладних, якими оформляються транзакції і які підтверджують факт передачі товарів та надання послуг покупцю.
На виконання вищевказаного договору позивачем було отримано від ТзОВ «Авераж Захід» дизельне паливо на загальну суму з ПДВ 657001,80 грн.
За наслідками здійснення господарських операцій контрагента із позивачем, останньому виписано видаткову накладну №РН-0100011 від 11.01.2019.
Позивач оплатив товар/надані послуги, що підтверджується платіжними дорученнями №272 від 05.02.2019 на суму 330000,00 грн., №306 від 04.03.2019 на суму 261301,62 грн., №269 від 31.01.2019 на суму 65700,18 грн. та виписками з банківської установи по особовому рахунку.
На виконання умов договору позивачем відображено в обліку отримання від ТзОВ «Авераж Захід» податкову та видаткову накладну на товар (нафтопродукти) на загальну суму 657001,80 грн., в т.ч. ПДВ – 109500,30 грн.
Згідно договору поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карт №2019/5 від 06.02.2019, укладеного між позивачем (покупець) та ТзОВ «ОІЛ ТРЕЙД ПЛЮС» (продавець), продавець зобов`язується передати у власність покупця товари на АЗС з використанням пластикових електронних паливних карток, а покупець зобов`язується приймати у власність товари та повністю оплачувати їх вартість; передача електронних паливних карток здійснюється після пред`явлення довіреності.
Згідно акту прийому-передачі паливних карток до договору №2019/15, продавець - ТзОВ «ОІЛ ТРЕЙД ПЛЮС» передав у користування покупцю – ТзОВ «Альфа Тіда» паливні картки в кількості 18 штук.
На виконання умов договору постачальником виписано видаткову накладну №540 від 28.02.2019 року щодо поставки дизельного палива на загальну суму з ПДВ – 700000,00 грн.
При цьому, суду першої інстанції вірно вважав, що твердження відповідача про недоліки видаткових накладних, загалом та в сукупності з іншими доказами в підтвердження реальності здійснення господарських операцій, не доводять безтоварність спірних господарських операцій між позивачем та контрагентами.
Крім того, копіями актів здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за період січень-лютий 2019 року підтверджується виконання перевезень за умовами Договору №1705 про надання послуг з транспортного обслуговування від 02.05.2018, відповідно цим спростовано твердження податкового органу щодо ненадання позивачем доказів виконання позивачем умов договору із ПП «Транс Логістик», а відповідно і реальність операції щодо закупленого пального, яке необхідне для виконання згаданого вище Договору. 
Згідно п.201.1     ст.201 Податкового кодексу України     на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. 
У відповідності до п. 201.7 вказаної статті податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). А згідно п.201.8 право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому     статтею 183 цього Кодексу.
Пунктом 201.10 ст.201 ПКУ передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З урахування вказаних норм суд першої інстанції правильно вказав, що податкова накладна є документом, що підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару. При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
При цьому судом вірно вказано, що правочини, укладені між позивачем та контрагентами є такими, що укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать     закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті. Отже, такі     договори є належними та допустимими доказами наявності між Позивачем та його     контрагентами факту вчинення правочинів в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України.
Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що твердження відповідача щодо неспроможності контрагентів позивача надати обумовлені договорами послуги і роботи та поставити товари, - не підтверджені жодними належними доказами з боку контролюючого органу. Доводи про відсутність у контрагента позивача трудових ресурсів, дані щодо мінімальної кількості працівників також не можуть спростовувати фактичне виконання господарських операцій, адже контролюючим органом в акті перевірки не наведено, які саме ресурси необхідні для надання спірних послуг, а також не доведено зв`язку цього факту з неможливістю виконати розглядувані послуги, роботи із залученням інших осіб та /чи орендованого майна.
Таке твердження суду першої інстанції узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 16.01.2018 року у справі №820/4648/13-а згідно якої твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Аналогічний висновок Верховного Суду наведений і у постанові від 16.01.2018 року у справі №826/1398/14.
Також не можуть бути підставою для визнання порушень позивачем вимог   Податкового кодексу України та притягнення до відповідальності посилання   відповідача в акті перевірки на наявність інформації відносно контрагента позивача ТзОВ «Авераж Захід», який є фігурантом в кримінальному провадженні №320171001100000030 за фактом скоєння злочину, передбаченого ст.205, ст.209, ст.358 КК України, згідно ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 05.04.2019 року, оскільки згідно ст.61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов`язання зі сплати податків до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи.
Окрім того, не заслуговують на увагу, як на доказ сумнівного характеру діяльності ТзОВ «Авераж Захід», ухвала Львівського апеляційного суду від 30.05.2019 у справі №463/3239/19, якою розглядались апеляційні скарги адвоката, що діяв, зокрема, в інтересах ТзОВ «Авераж Захід» на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова про накладення арешту на майно та «Результати опрацювання зібраної податкової інформації» від 02.08.2019, опрацьованою самим же відповідачем, оскільки відсутні будь-які докази наявності вироків, повідомлення певним особам підозри, чи хоча б будь-яка інформація про хід слідства чи певних слідчих дій, які б могли вказувати на причетність ТзОВ «Авераж Захід», ТОВ «Бор-Торг», ТОВ «Топ Буд Дизайн», ТОВ «Захід Бест» до вчинення злочину.
Отже, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від не перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, платник не може відповідати за порушення, допущені його постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Крім того чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.
Згідно акту перевірки, документи, які свідчили б про незаконну господарську діяльність контрагента/-ів позивача у податкового органу відсутні, жодних заходів, крім дослідження інформації, що наявна у контролюючого органу не вжито, документи фактично не досліджувались ГУ ДПС у Львівській області й жодної правової оцінки вказаним документам надано не було.
З огляду на викладене, підставним є висновок суду першої інстанції, що висновки акту перевірки про те, що первинні фінансово-господарські документи у спірних господарських операціях мають формальний характер та не підтверджують реальність господарських операцій є безпідставними, а ймовірні порушення при їх створенні чи під час діяльності контрагентів суб`єкта господарювання не позбавляють правового значення виписаних ними первинних документів, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Враховуючи вище викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.  
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року по справі № 380/1173/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий  суддя                                                             М.А. Пліш
Судді                                                                                 Т.І. Шинкар
                                                                                          О.О. Большакова
повний текст складено 01.10.2020