Ухвала
 
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 320/2127/18
провадження № 61-1674св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго»,  	
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на постанову Запорізького апеляційного суду від 
21 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом(далі - Закон України № 460-IX).
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (далі - ПАТ «Запоріжжяобленерго») про стягнення заборгованості по заробітній платі.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 02 липня 1993 року він працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго» електромонтером з випробувань і вимірюванням 3 групи кваліфікації, за сумісництвом водій автомобіля. Наказом (розпорядженням) № 1047 про припинення трудового договору від 15 березня 2018 року, його було звільнено 16 березня 2018 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію на підставі статті 38 Кодексу Законів про Працю. Позивач вказував, що в день його звільнення з ним не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. Також при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, відповідач, згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення» та колективним договором ПАТ «Запоріжжяобленерго», зобов`язаний був виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із виходом на пенсію, розмір якої залежить від стажу роботи в енергетиці та середньої заробітної плати за останні дванадцять місяців. Оскільки в день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, позивач просив стягнути з ПАТ  «Запоріжжяобленерго» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 44 300,75 грн,  середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55 636,25 грн та одноразову допомогу при виході на пенсію у розмірі 69 462,15 грн. 
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 
від 02 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 44 300,75 грн, без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку, за період з 16 березня 
2018 року по 02 серпня 2018 року, у розмірі 59 273,77 грн, без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
 
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні мотивоване тим, що у день звільнення відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, наявність заборгованості по заробітній платі позивачем доведено на підставі повідомлення про нараховану суму від 16 березня 2018 року за № 77, належну працівнику при звільненні, а розмір заборгованості по заробітній платі відповідач не спростував.
 
Відмовляючи позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, суд першої інстанції  виходив з того, що вказана вимога є безпідставною, оскільки фінансовим планом ПАТ «Запоріжжяобленерго» на 2018 рік не передбачено фінансування видатків з одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2018 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 
02 серпня 2018 року у справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію - скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Запоріжжяобленерго» в частині стягнення одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію - задоволено. Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь 
ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із виходом на пенсію у розмірі 69 426,15 грн.  В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося.
 
Постанова апеляційного суду в частині задоволення позовної вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію мотивована тим, що відповідачем порушені трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію у розмірі 9 середніх заробітних плат, оскільки позивач пропрацював у відповідача близько 25 років і має законні підстави та очікування на одноразову грошову допомогу у зв`язку із виходом на пенсію.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ПАТ «Запоріжжяобленерго» просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що фінансовим планом підприємства  ПАТ «Запоріжжяобленерго» на 2018 рік не передбачено фінансування видатків з одноразової грошової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію.
 
Крім того, касаційна скарга містить посилання на те, що фінансовий план ПАТ «Запоріжжяобленерго» на  2018 рік було затверджено лише 27 серпня 2018 року, а рішення у справі № 320/2127/18 було прийнято 02 серпня 
2018 року.
 
Також в касаційній скарзі зазначено, що в наказі про звільнення позивача відсутній запис відділу кадрів, а також відсутнє рішення дирекції ПАТ «Запоріжжяобленерго», які б встановлювали наявність підстав для проведення нарахувань одноразової грошової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, що додатково свідчить про відсутність підстав для проведення таких нарахувань позивачу.  
 
Доводи інших учасників справи
 
Учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області  цивільну справу № 320/2127/18.
 
24 червня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Під час підготовки справи до касаційного розгляду з`ясовано, що касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на               01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову в даній справі станом на 01 січня 2018 року складає 
169 382,98 грн та  не перевищувала ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200 грн).
 
Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.
 
Обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, відсутні.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services 
v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року), Azyukovska v. Ukraine (Азюковська проти України) від 09 жовтня 2018 року.
 
З урахуванням наведеного, відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Запоріжжяобленерго» на судове рішення в малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, необхідно закрити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на постанову Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі закрити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                             І. М. Фаловська
 
                                                                                                         А. І. Грушицький
                                                                                                 
                                                                                                         І. В. Литвиненко