Постанова
Іменем України
 
04 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 161/12031/19
провадження № 61-7989св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,    Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач) - ОСОБА_1 ,
відповідачі (третя особа): Луцька районна державна адміністрація, ОСОБА_2 ,
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Княгининівська сільська рада, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року в складі колегії суддів: Данилюк В. А., Киці С. І., Шевчук Л. Я.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Луцької районної державної адміністрації про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку.
 
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 , і вона є єдиним спадкоємцем після її смерті за правом представлення, оскільки її мама ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,33 га для ведення особистого селянського господарства,                      що розташована на території Маяківської сільської ради згідно Державного акта на право власності на землю серії IV № 021532 від 15 жовтня 2002 року, виданого Маяківською сільською радою та зареєстрованого у Книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 809. 
 
При оформленні своїх спадкових прав, позивачу стало відомо про те,                    що на вказану земельну ділянку 24 листопада 2004 року на підставі розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 02 листопада      2004 року № 206 виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 № 127860 на ім`я ОСОБА_2 . 
 
Постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Гловацькою А. В. від 23 січня 2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вважає, що Луцька районна державна адміністрація не мала права видавати Державний акт на право власності на земельну ділянку, належну ОСОБА_3 , на ім`я ОСОБА_2 , а тому, такий державний акт підлягає визнанню недійсним та скасуванню.
 
ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійним вимог щодо предмета спору Княгининівська сільська рада, Луцька районна державна адміністрації про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку.
 
Позов мотивовано тим, що на підставі розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 02 листопада 2004 року йому було передано                  у приватну власність земельну ділянку площею 2,38 га для ведення особистого селянського господарства, успадковану ним після смерті його бабусі ОСОБА_5 , яка отримала право на зазначену ділянку, як член Колективного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Маяк» (далі -                        КСП «Агрофірма «Маяк») відповідно до Сертифікату про право на частку (пай). Після отримання Державного акта про право власності на землю і по даний час користується даною земельною ділянкою. 
 
Зазначає, що ОСОБА_3 було помилково видано 15 жовтня 2002 року Державний акт про право власності на землю серії IV № 021532 визначену відповідно до технічної документації за № 258. Оскільки відповідно                       до розробленої технічної документації до «Проекту організації території земель колективної власності колишнього КСП «Агрофірма «Маяк» та додатку                  до рішення Маяківської сільської ради від 26 грудня 2001 року № 16/20                 за ОСОБА_3 було закріплено земельну ділянку № НОМЕР_1 . Як наслідок ОСОБА_3 була користувачем іншої земельної ділянки. А земельною ділянкою, яка належить йому, ніколи не користувалась ні ОСОБА_3 ,              ні її спадкоємці. Просить визнати недійсним Державний акт про право власності на землю серії IV № 021532, виданий 15 жовтня 2002 року Маяківською сільською радою Луцького району Волинської області на ім`я ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
 
Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ № 127860, виданий ОСОБА_2 24 листопада 2004 року на підставі розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 02 листопада 2004 року № 206, на земельну ділянку, площею 2,33 га для ведення особистого селянського господарства на території Маяківської сільської ради, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності    на землю за № 60. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що на час прийняття розпорядження Луцької районної державної адміністрації 02 листопада 2004 року № 206 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки у власність та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку, був чинним і ніким       не скасованим державний акт на цю ж саму земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_3 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 , а при виготовленні документів, які дають право на видачу та реєстрацію державного акта, виданого на ім`я ОСОБА_2 24 листопада 2004 року, допущені порушення чинного законодавства, що призвело до порушення права первинно зареєстрованого власника земельної ділянки, проведеної у 2002 році.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволення позову ОСОБА_2 . 
 
Визнано недійсним державний акт на право власності на землю серії ІV-ВЛ № 021532, площею 2,38 га, виданий Маяковською сільською радою народних депутатів на ім`я ОСОБА_3 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Маяківською сільською радою було допущено помилку при видачі державного акта ОСОБА_3 , оскільки дані, визначені актом (зокрема зображення земельної ділянки, її форма та межі) суперечать рішенню Маяківської сільської ради № 16/20. Разом з тим зображення земельної ділянки у Державному акті серії Р3 № 127860 повністю відповідає тому, що визначено в додатках до рішення Маяківської сільської ради № 16/20 (яким надавалась земельна ділянка ОСОБА_5 ).
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 161/12031/19, витребувано її з Луцького міськрайонного суду Волинської області.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права       та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушено статтю 116 ЗК України. Судом залишено поза увагою, що на момент видачі державного акта ОСОБА_2 , спірна земельна ділянка вже була виділена           в натурі та належала ОСОБА_3 . Суд апеляційної інстанції встановивши допущення помилки у номері земельної ділянки, не застосував відомості про розмір земельної ділянки на яку міг претендувати ОСОБА_2 згідно сертифікату про право на земельну частку (пай) від 31 жовтня 2003 року, а також списку колишніх членівКСП «Агрофірма «Маяк» Маяківської сільської ради,         які мають право на отримання земельної частки (паю), який є додатком № 1       до рішення Маяківської сільської ради від 26 грудня 2001 року № 16/20.
 
Крім того, ОСОБА_1 указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу   до касаційного суду не направили.

 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 ОСОБА_1 є спадкоємцем              за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 . Постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області                від 23 січня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право            на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю всіх необхідних документів, зокрема Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку.
 
Відповідно до рішення Маяківської сільської ради Луцького району від 26 грудня 2001 року № 16/17 затверджено Проект організації територій земель колективної власності колишнього КСП «Агрофірма «Маяк» (а. с. 108).
 
Рішенням Маяківської сільської ради Луцького району № 16/20 від 26 грудня 2001 року вирішено передати у приватну власність земельні ділянки колишнім членам КСП «Агрофірма «Маяк» (власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) по площах та угіддях згідно з додатком № 1, 2 та схемою розподілу земель колективної власності на земельні частки (паї), видати державні акти на право приватної власності на землю громадянам Маяківської сільської ради згідно з додатком 1, 2 (а. с. 109, 110-113, 115-116).
 
Відповідно до протоколу зборів уповноважених власників земельних часток (паїв), які приймають участь у зборах самостійно, колишніх членів                       КСП «Агрофірма «Маяк», яке реорганізоване в Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк» Луцького району, відповідно                       до Положення про порядок визначення місця розміщення земельних ділянок власників земельних сертифікатів проведено жеребкування серед власників земельних часток (паїв) по визначенню місця розміщення земельних ділянок      на Проекті організації території земель колективної власності колишнього         КСП «Агрофірма «Маяк» з виданням державних актів на право приватної власності на землю (а. с. 117-120).
 
Відповідно до додатку № 1 до рішення Маяківської сільської ради від 26 грудня 2001 № 16/20 в Списку колишніх членів КСП «Агрофірма «Маяк» Маяківської сільської ради, які мають право на отримання земельної частки (паю) під № 28 зазначено ОСОБА_3 з номером ділянки за проектом 874.
 
15 жовтня 2002 року Маяківською сільською радою Луцького району ОСОБА_3 видано державний акт про право власності на землю            серії IV-ВЛ № 021532, згідно якого у власність останньої було виділено земельну ділянку під номером НОМЕР_3 (а. с. 106).
 
Крім того, відповідно до Списку колишніх членів КСП «Агрофірма «Маяк» Маяківської сільської ради, які мають право на отримання земельної частки (паю) номер ділянки за проектом 258 визначено ОСОБА_5 .
 
31 жовтня 2003 року ОСОБА_2 отримав Сертифікат про право на земельну частку (пай) № НОМЕР_4 розміром 2,17 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 від 30 жовтня 2003 року.
 
В подальшому 02 листопада 2004 року розпорядженням Луцької районної державної адміністрації «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам» передано у власність у розмірі земельних часток (паїв) для ведення особистих селянських господарства на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) з видачею державного акта на право власності             на землю в межах Маяківської сільської ради ОСОБА_2 (а. с. 35-39, 107).
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ні ОСОБА_3 , ні її спадкоємці ніколи не користувались земельною ділянкою право власності на яку оформлено згідно Державного акта серії ІV-ВЛ № 021532 від 15 жовтня 2002 року.
 
ОСОБА_2 після отримання Державного акта про право власності на землю серії Р3 № 127860 від 24 листопада 2004 року і на даний час користується спірною земельною ділянкою відповідно до її цільового призначення.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних    на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень,     є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;        2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права         чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається           в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
 
Відповідно до частин першої-четвертої, восьмої статті 5 ЗК України 1990 року земля може належати громадянам на праві колективної власності. 
 
Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають                     у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. Кожен член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається       в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом «г» статті 81 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення їм в натурі (на місцевості) належної    їм земельної частки (паю).
 
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ) визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
 
Відповідно до пункту 2 Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
 
Відповідно до розробленої технічної документації до «Проекту організації території земель колективної власності колишнього КСП «Агрофірма «Маяк»        та додатку до рішення Маяківської сільської ради від 26 грудня 2001 року             № 16/20 за ОСОБА_3 закріплено земельну ділянку № НОМЕР_1 ,                           а за  ОСОБА_5 закріплено земельну ділянку № НОМЕР_3 .
 
Відповідно до листа Княгининівської (Маяківської) сільської ради від 10 грудня 2017 року № 2111/07.02, земельна ділянка розміром 2,33 га, яка згідно Державного акта серії Р3 № 127860 належить ОСОБА_2 та розміщується під номером № НОМЕР_3 . 
 
Згідно з графічними матеріалами наявними у матеріалах справи, земельна ділянка № НОМЕР_1 суттєво відрізняється за формою і межами, яка була передбачена ОСОБА_3 згідно рішення Маяківської сільської ради № 16/20                    та знаходиться в іншому місці. Разом з тим зображення земельної ділянки             у Державному акті серії Р3 № 127860 повністю відповідає тому, що визначено       в додатках до рішення Маяківської сільської ради № 16/20 (яким надавалась земельна ділянка ОСОБА_5 ).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,     на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),      що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,      які мають значення для вирішення справи.
 
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається                   як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Установивши, що Маяківською сільською радою допущено помилку при видачі державного акта ОСОБА_3 , оскільки дані, визначені актом (зокрема зображення земельної ділянки, її форма та межі) суперечать рішенню Маяківської сільської ради № 16/20, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ВЛ № 021532, площа 2,38 га, виданого Маяківською сільською радою народних депутатів на ім`я ОСОБА_3 .
 
Доводи касаційної скарги, що на момент видачі державного акта ОСОБА_2 , спірна земельна ділянка вже була виділена в натурі та належала ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 рішенням рішення Маяківської сільської ради від 26 грудня 2001 року №16/20 було виділено різні земельні ділянки.
 
Посилання заявника на неврахування судом апеляційної інстанції списку колишніх членів КСП «Агрофірма «Маяк» Маяківської сільської ради, які мають право на отримання земельної частки (паю), який є додатком № 1 до рішення Маяківської сільської ради від 26 грудня 2001 року № 16/20 є безпідставними, оскільки суд дослідив вказаний доказ та надав йому оцінку в сукупності                 з іншими доказами, поданими учасниками справи.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції                        не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                              і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно                до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Волинського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                       її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Є. Червинська