ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6038/20 Справа № 185/939/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
                головуючого - судді Демченко Е.Л.
                суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційні скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3  до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, - 
в с т а н о в и л а:
       У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.
       Вказував, що він є непрацездатною особою, не має доходів, крім пенсії у розмірі 2 377 грн.03 коп., є інвалідом третьої групи, потребує лікування, у тому числі проведення хірургічної операції, відповідачі є його рідними дітьми, не надають йому матеріальної допомоги, хоча мають таку можливість. 
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути аліменти на його користь з ОСОБА_2  в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісяця з часу подачі позову до суду, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць; стягнути аліменти на користь  ОСОБА_3  з ОСОБА_1  в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу) щомісяця з часу подачі позову до суду, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць.  
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 лютого 2020 року довічно.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 лютого 2020 року довічно.
       В іншій частині позову відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 420 грн.
       Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року доповнено резолютивну частину рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року четвертим абзацом - Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. 
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач ОСОБА_1 на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; надає допомогу матері ОСОБА_5 , яка отримує пенсію в розмірі меншому ніж у позивача; сплачує комунальні послуги за будинок, в якому мешкають її батьки; матеріальний стан позивача є кращим за матеріальний стан відповідача.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивачу на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння по АДРЕСА_1 , позивач має кращі умови проживання ніж він; відповідач ОСОБА_2 на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; він офіційно не працевлаштований, визначення аліментів у частці, враховуючи відсутність постійного доходу, не відповідає вимогам закону.
        ОСОБА_3 надав відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в яких, посилаючись на необґрунтованість апеляційних скарг, просив їх відхилити. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення змінити в частині, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с.7-8).
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.6).
       Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 11 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 є пенсіонером за віком, інвалідом третьої групи, інвалідом армії, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, розмір пенсії за період з серпня 2019 року по січень 2020 року складає 2 377 грн.03 коп. щомісячно (а.с.27-28).
       На обліку в управлінні соціального захисту населення Павлоградської міської ради позивач не перебуває та допомоги не отримує (а.с.26).
       Випискою з медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділення підтверджується, що з 27 січня 2020 року по 05 лютого 2020 року ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: гостра вертеброгенна радикулопатія на тлі поперекового остеохондрозу, спондилоартрозу, диф.протрузії дисків, зрощеного черезвертлюгового перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням, зі стійким помірно вираженим больовим та м`язово-тонічним синдромами, вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта (а.с.23).
       По завершенні курсу лікування ОСОБА_3 рекомендовано спостереження сімейного лікаря, травматолога та невролога за місцем мешкання, амбулаторно продовжити медикаментозне лікування.
       Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі - повнолітні дочка та син позивача, є працездатними особами, мають можливість надавати батькові матеріальну допомогу. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. 
       Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
       У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).
       Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:
       1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);
       2) непрацездатність матері, батька;
       3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.
       Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
       При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.
       При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
       Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19).
       Встановивши, що ОСОБА_3 є непрацездатною та потребуючою матеріальної допомоги особою, яку його донька та син, відповідачі у справі, не надають, врахувавши матеріальний стан позивача та відповідачів та відсутність підстав, передбачених частиною другою статті 204 СК України для звільнення останніх від обов`язку утримувати свого батька, врахувавши розмір пенсії ОСОБА_3 , суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з кожного з відповідачів.
       Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  про те, що кожен із них має на утриманні дитину, враховані при визначенні місцевим судом розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідачів та не можуть бути підставою для звільнення відповідачів від обов`язку щодо утримання їх непрацездатного батька.
       Посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 на те, що відповідач офіційно не працевлаштований, визначення аліментів у частці, враховуючи відсутність постійного доходу, не відповідає вимогам закону є безпідставними з огляду на наступне.
       Частиною 1 ст.205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. 
       Оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача аліментів саме в частці від доходу, що є його правом, у апеляційного суду не має підстав для зміни способу стягнення аліментів.
       Разом з тим, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів, суд першої інстанції помилково зазначив, що такі аліменти підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача довічно, в той час як у разі наступної зміни матеріального стану відповідачів можливе зменшення розміру аліментних зобов`язань або їх припинення. 
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновків про часткове задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , зміни оскаржуваного рішення суду в частині визначення, що аліменти підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача довічно та залишення без змін рішення суду в іншій частині.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
       Апеляційні скарги  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  задовольнити частково. 

       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року змінити, виклавши другий та третій абзац резолютивної частини в наступній редакції:

       "Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки міста Павлограда Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 лютого 2020 року та до зміни матеріального стану сторін.

       Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Мелітополь Запорізької області, на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 лютого 2020 року та до зміни матеріального стану сторін".

       В решті рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.