ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 813/769/18
адміністративне провадження № К/9901/59638/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Рибачука А.І.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянувши у порядку попереднього розгляду  у касаційній інстанції адміністративну справу № 813/769/18
за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради (далі - Львівська міськрада), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування ухвал Львівської міськради, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.05.2018, ухвалене у складі головуючого судді  Коморного О.І.
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2018, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Улицького В.З., суддів Довгої О.І.,         Гулида Р.М., -
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ 
1. 22.02.2018 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати  незаконними та скасувати ухвали Львівської міськради від 25.01.2018 № 3005 «Про надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 » та № 3006 «Про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 ».
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що Львівською міськрадою прийнято ухвалу від 09.02.2017 №1545 «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 », пунктом 1 якої їй надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0208 га на АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку. Вказана земельна ділянка, на яку вона розпочала виготовлення проекту землеустрою включає в себе земельну ділянку площею 0,0026 га по АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0075 га по АДРЕСА_1 , по яким прийнято оспорювані ухвали від 25.01.2018 № 3006 та № 3005, відповідно. Відтак такі ухвали, на її думку, є незаконними.
2. Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 23.05.2018, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2018, відмовив у задоволенні позовних вимог.
3. 16.08.2018 ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування  судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2018, ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог.
4. Верховний Суд ухвалою від 30.08.2018 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.
5. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 15.07.2019 №981/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 №13), що унеможливлює його участь у розгляді даної справи.
6. Протоколом розподілу справи від 16.07.2019 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Рибачук А.І.- головуючий суддя, судді: Стеценко С.Г.,          Тацій Л.В.
7. Ухвалою судді Верховного Суду від 18.07.2020 прийнято зазначену справу до провадження.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
8. У справі, яка розглядається суди встановили, що Львівською міськрадою прийнято ухвалу від 09.02.2017 №1545 «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 », згідно із пунктом 1 якої позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0208 га на                          АДРЕСА_2 .
Вказану ухвалу відповідача від 09.02.2017 №1545 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оспорили до суду.
Галицький районний суд м. Львова постановою від 04.07.2017 у справі №461/2132/17 відмовив у задоволенні позовних вимог.
Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 30.11.2017 скасував рішення суду першої інстанції у справі №461/2132/17, ухвалив нове рішення, яким задовольнив позовні вимоги: визнав незаконною та скасував ухвалу Львівською міськради від 09.02.2017 №1545 «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на                 АДРЕСА_2 ». 
13.12.2017 юридичний департамент Львівської міськради надав відповідь на лист від 16.11.2017 в.о. начальника управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міськради щодо можливості повторного розгляду проектів ухвал про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 та про надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Згідно із змістом вказаної відповіді управлінню земельних ресурсів рекомендовано з врахуванням судових рішень діяти відповідно наданих повноважень.
25.01.2018 Львівська міськрада ухвалила рішення № 3005 «Про надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 », пунктом 1 якого ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0075 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Також, 25.01.2018 Львівська міськрада ухвалила рішення № 3006 «Про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 », пунктом 1 якого ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0026 га для обслуговування житлового будинку по                            АДРЕСА_2 .
Не погоджуючись із ухвалами Львівської міськради від 25.01.2018 № 3005 та № 3006, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
9. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що Львівська міськрада, ухвалюючи оспорювані у цій справі рішення про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
10. Касаційну скаргу ОСОБА_1  мотивувала, зокрема тим, що відповідачем, а також судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги, що ухвалюючи оспорювані у цій справі ухвали орган місцевого самоврядування не врахував її інтересів, оскільки вона розпочала виготовлення проекту землеустрою відповідно до наданого їй ухвалою Львівської міськради від 09.02.2017 № 1545 дозволу на це.
11. У відзиві на касаційну скаргу позивача Львівська міськрада вказує на те, що після надання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 всіх необхідних документів, в неї не було підстав для  відмови в наданні оспорюваними у цій справі ухвалами дозволів на розроблення проектів землеустрою  щодо відведення земельних ділянок за вказаними вище адресами. 
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
12. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справі»; далі - Закон № 460-IX), колегія суддів виходить із такого.
13. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
14. Предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішень органу місцевого самоврядування, якими було надано дозволи на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення відповідних земельних ділянок. 
15. Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон № 280/97-ВР) встановлено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить відповідно до закону вирішення питань регулювання земельних відносин. Зазначені питання вирішуються відповідно до закону на пленарних засіданнях ради.
16. Відповідно до положень статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
17. Відповідно до статті  83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
18. Згідно із частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
19. Аналіз зазначених норм свідчить, що вирішення питань передачі земельних ділянок у власність із земель комунальної власності відповідних територіальних громад знаходиться у площині компетенції, зокрема міських рад.
20. Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами (статті 40 ЗК України).
21. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регламентований статтею 123 ЗК України, частиною першої якою визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:
надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;
формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
22. Відповідно до частини другої статті  123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
23. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина третя статті 123 ЗК України)
24. Отже, виходячи з норм земельного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування з питань надання у користування земельних ділянок видно, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування  є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про надання особі в оренду земельні ділянки, зокрема  для обслуговування жилого будинку. При цьому, саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її в оренду.
25. У справі, яка розглядається суди встановили, що на час ухвалення оспорюваних у цій справі рішень про надання дозволів на розроблення технічної документації з землеустрою у Львівської міськради не було підстав для відмови у наданні відповідних дозволів, а також те, що орган місцевого самоврядування, реалізуючи принципи «належного урядування» врахував законні інтереси усіх осіб, про яких йому було відомо ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), та які володіють житловими будинками, що розташовані на суміжних земельних ділянках, для обслуговування яких вказані особи просили надати дозвіл на виготовлення технічної документації.  
26. З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що при прийняті оспорюваних у цій справі ухвал Львівська міськрада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а також з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.
27. Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд не встановив порушень норм матеріального чи процесуального права та погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. 
28. Відповідно до статті 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 343, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд-  
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2018 у справі №813/769/18 - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судді	А.І. Рибачук С.Г. Стеценко  Л.В. Тацій