ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року	 	Справа № 380/1987/20 пров. № А/857/6299/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання - Пильо І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року (суддя Крутько О.В., м.Львів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у 
Акціонерному товаристві «Дельта Банк» (далі - АТ) Кадирова В.В. (далі - Уповноважена особа, Фонд відповідно) в якому просила зобов`язати Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію про позивача, як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу від 02.03.2015 №004-13589-020315 (далі - Договір) у розмірі 5000 доларів США за рахунок Фонду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю. 
В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи вказує на те, що оспорювана угода (Договір) укладена 02.03.2015, тобто після прийняття рішення про визнання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ) проблемним, а тому є підстави вважати її укладеною з порушенням вимог, що були встановлені Національним Банком України (далі - НБУ), у зв`язку з чим і визнано укладений договір нікчемним. Зазначає, що судом першої інстанції надано невірну правову оцінку обставинам справи, оскільки за результатами перевірки виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), що були укладені між ПАТ та фізичними особами - клієнтами банку після 16.01.2015 включно, за результатами роботи щодо перевірки за вкладними операціями було вирішено питання про нікчемність Договору укладеного між ПАТ та позивачем, згідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI). Вказує, що позивач втратила статус вкладника, який має право на відшкодування за рахунок Фонду. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклад розміщено на рахунку в ПАТ до запровадження тимчасової адміністрації, а тому остання підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 02.03.2015 між ОСОБА_1 (Вкладник), з однієї сторони, та ПАТ (Банк), з іншого боку, укладено Договір у доларах США та додаткову угоду №1 від 02.03.2015 (далі - Додаткова угода) (а.с.11-12).
Згідно з пунктом 1.2 Договору, сума вкладу складає 5000 доларів США. Відповідно до пункту 1.3 Договору, вклад залучається на строк із моменту зарахування Вкладу на рахунок, вказаний у пункті 1.6 цього Договору, та по 16.03.2015, включно. Пунктом 1.8 Договору визначено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору.
Додатковою угодою, підписаною повноважним представником банку та позивачем, встановлено, що пункт 1.8 основного Договору сторони домовились викласти в такій редакції: «зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору». Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови пункту 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладання сторонами цього договору не буде здійснено зарахування/ перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений.
Постановою Правління НБУ від 30.10.2014 №692/БТ ПАТ (далі - Постанова №692/БТ), віднесено до категорії проблемних банків та йому було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом.
На підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 №150 «Про віднесення ПАТ до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк»», згідно з ким 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ Кадирова В.В.
Виконавчою дирекцією Фонду 08.04.2015 прийнято рішення №71 «Про внесення змін до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 №51» та тимчасову адміністрацію в ПАТ запроваджено на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 03.08.2015 №147 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 включно.
Представник ПАТ  Сичевська Ю,К. листом від 23.09.2015 повідомила позивача про те, що Договір та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку відкритому на виконання вказаного договору, визнані уповноваженого особою Фонду нікчемними відповідно до вимог пункту 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI (а.с.14).
20.02.2020 представник позивача звернувся із заявою до Уповноваженої особи від 20.02.2020, у якій просила подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду (а.с.15-16).
02.03.2020 Уповноважена особа повідомила позивачу про відсутність підстав для включення даних ОСОБА_1 згідно з Договором до переліку вкладників АТ, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (а.с.17).
Відмова Уповноваженої особи мотивована тим, що за результатами проведеної перевірки на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, було виявлено, що Договір укладений між ОСОБА_1 та Банком, є нікчемним відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлено Законом №4452-VI ( в редакції, чинній на час спірних відносин). 
Відповідно до статті 2 Закону №4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Згідно з частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом. Немає таких обмежень і в укладеному позивачем договорі банківського вкладу (депозиту).
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
Згідно з частинами першою, другою статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, (…), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, (…). Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис гривень.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
За змістом пункту 6 розділу ІІІ «Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами» затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду 09.08.2012 №14 (у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду 26.05.2016 №823) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860; далі - Положення) протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач уклала з ПАТ Договір банківського вкладу (депозиту) та на відповідних рахунках позивача розміщено грошові кошти згідно з зазначеним договором (переказ коштів від ОСОБА_2 ), а тому в розумінні закону позивач є вкладником.
Укладення вказаного Договору та зарахування коштів на рахунок позивача відбулось до початку віднесення ПАТ до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації (02.03.2015).
Підставою для невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на отримання грошового відшкодування від Фонду, є встановлення факту «дроблення» вкладу.
Проте, відповідно до положень Додаткової угоди до Договору внесено зміни та пункт 1.8 Договору викладено у такій редакції: «зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору». Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови пункту 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладання сторонами цього договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений.
Відповідно до частини другої статті 37, частин другої та четвертої статті 38 Закону №4452-VI Фонд або його уповноважена особа протягом дії тимчасової адміністрації зобов`язані забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону, та повідомити сторони за договорами про нікчемність цих договорів і вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Частина третя статті 38 Закону №4452-VI (в редакції, чинній на дату укладення договору банківського вкладу) визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема: 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.
Разом з тим, положення пункту 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI не можуть бути застосованими до Договору, оскільки на підставі цього договору у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цього договору не передбачають обов`язку банку перерахувати кошти або передати майно позивачу.
Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 04 липня 2018 року справа №826/1476/15 зазначив, що перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.
У цьому рішенні суд зазначив також, що поняття «подрібнення вкладів», «розбивка вкладів», вжиті у судових рішеннях, не є правовими. Фактично під «подрібненням» чи «розбивкою» розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.
Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи Уповноваженої особи про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання сум гарантованого відшкодування за рахунок Фонду у зв`язку з надходженням коштів на рахунок позивача з рахунку іншої особи.
Вказана позиція щодо розгляду подібних відносин узгоджується із висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 30 січня 2020 року по справі №826/4926/16.
Таким чином встановлено, що вклад розміщено на рахунку ПАТ до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI. При цьому Уповноваженою особою Фонду не наведено правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до Закону №4452-VI.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ за рахунок Фонду.
Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги статей наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року - без змін.                                                                      Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Суддя-доповідча	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 28 липня 2020 року.