ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/27879/15
адміністративне провадження № К/9901/37844/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. від 13 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Бужак Н.П., суддів Костюк Л.О., Троян Н.М. від 14 лютого 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Три Ведмеді» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Три Ведмеді» (далі - позивач, Товариство) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, Інспекція) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02 вересня 2015 року №0031231502.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на безпідставність висновків перевірки щодо несвоєчасної сплати авансового внеску з податку на прибуток за лютий 2015 року, оскільки Товариство в межах строку, визначеного пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (далі - ПК України), сплатило авансовий внесок з податку на прибуток; натомість контролюючий орган допустив помилку щодо визначення граничного терміну сплати такого внеску.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Приймаючи такі рішення, суди, враховуючи положення пункту 57.1 статті 57 та підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України, прийшли до висновку, що авансові платежі з податку на прибуток за лютий 2015 року повинні були бути сплачені Товариством до 02 березня 2015 року, однак Інспекція в акті перевірки помилково зазначила про обов`язок їх сплати до 01 березня 2015 року та, як наслідок, безпідставно прийняла податкове повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафної санкції в сумі 5252,60 грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування ними норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просив скасувати судові рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Мотивуючи касаційну скаргу, відповідач зазначав, що абзацом 5 пункту 57.1 статті 57 ПК України встановлено дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків, який визначається з червня поточного звітного (податкового) року по травень наступного звітного (податкового) року включно, та передбачено їх сплату щомісячно у порядку і строки, встановлені для місячного податкового періоду, а відтак авансові внески з податку на прибуток підлягають сплаті до бюджету до 01 березня 2015 року, тому, з огляду на затримку сплати позивачем узгодженої суми авансового внеску з податку на прибуток підприємств на 1 календарний день, вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним.

Позивач правом на подання письмових заперечень на касаційну скаргу не скористався.

Справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією 18 серпня 2015 року в приміщенні контролюючого органу проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток Товариства, за результатами якої складено акт №4871, яким, в свою чергу, встановлено порушення терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на прибуток протягом строків, встановлених пунктом 57.1 статті 57 ПК України, оскільки авансові платежі з податку на прибуток за лютий 2015 року в сумі 52526,00 грн. були сплачені 02 березня 2015 року, тоді як граничний термін їх сплати - 01 березня 2015 року.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 02 вересня 2015 року №0031231502 про застосування до позивача штрафної санкції в розмірі 10% від погашеної суми податкового зобов`язання в сумі 5252,60 грн.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд вказує на таке.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи (пункт 35.2 статті 35 ПК України).

За правилами пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку, як передбачено пунктом 38.1 статті 38 ПК України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України (абзаци 1, 4, 11, 12, 14) платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платники податку на прибуток щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов`язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Податкова декларація та розрахунок щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) рік подаються протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

За несплату або несвоєчасну сплату податкового зобов`язання передбачено відповідальність, встановлену статтею 126 ПК України, за змістом якої у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, враховуючи зміст вищенаведених норм ПК України, граничним строком для подання податкової декларації за місячний податковий період є 20 лютого 2015 року, а податкове зобов`язання, відповідно, має бути сплачено протягом наступних 10 календарних днів, тобто до 02 березня 2015 року.

Аналогічна правова позиція викладена і, зокрема, в постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №805/4920/15-а та від 19 квітня 2019 року у справі №826/23356/15.

З огляду на наведене правове регулювання, суди встановили, що Товариством не допущено порушення терміну сплати авансових платежів з податку на прибуток, оскільки такі платежі за лютий 2015 року сплачені ним 02 березня 2015 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою.

Твердження ж контролюючого органу (з посиланням на пункт 57.1 статті 57 ПК України) про наявність у платника обов`язку сплатити авансові внески до 01 березня 2015 року є помилковим, оскільки зазначеними положеннями законодавства врегульовано питання порядку обчислення дванадцятимісячного періоду для сплати авансових внесків та строк подання податкової декларації і розрахунку щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) рік.

Враховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Інспекції від 02 вересня 2015 року №0031231502 ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, мотиви касаційної скарги, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді	С.С. Пасічник І.А. Васильєва   В.П. Юрченко