ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року 
м. Київ
справа №820/2105/16
адміністративне провадження №К/9901/25118/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду у складі судді Зінченко А.В. від 23 червня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Бенедик А.П., суддів Калиновського В.А., Філатова Ю.М. від 01 серпня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ХІМПОСТАЧАННЯ» до Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області, головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок ризикових платників управління аудиту Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області Павлова Є.М., головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок ризикових платників управління аудиту Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області Соколовського С.В., головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок ризикових платників управління аудиту Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області Міньова О.Ю. про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ХІМПОСТАЧАННЯ» (далі - позивач, Товариство) звернулося до суду із адміністративним позовом до Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області (далі - Інспекція, контролюючий орган), головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок ризикових платників управління аудиту Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області Павлова Є.М., головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок ризикових платників управління аудиту Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області Соколовського С.В., головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок ризикових платників управління аудиту Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області Міньова О.Ю., в якому просило: 1) визнати протиправними дії означених вище державних ревізорів-інспекторів при здійсненні наміру провести ревізійну позапланову документальну перевірку позивача на підставі наказу №257 від 14 квітня 2016 року; 2) визнати протиправним та скасувати наказ Інспекції №257 від 14 квітня 2016 року.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначало дії посадових осіб контролюючого органу, вчинені під час здійснення наміру на проведення позапланової виїзної документальної перевірки, є протиправними, а наказ Інспекції про призначення документальної позапланової виїзної перевірки прийнято за відсутності правових підстав, визначених підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ винесений обґрунтовано та у спосіб, передбачений законом, оскільки відповідачем виявлено факти, що свідчать про можливе порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а Товариство не надало документальних підтверджень на письмовий запит Інспекції про подання інформації щодо господарських операцій з контрагентом ТОВ «АМЕТРОН» за жовтень 2014 року. За наведеного та врахувавши, що перевірка розпочата не була та оскаржуваний наказ не реалізовано, суд визнав й безпідставними позовні вимоги щодо дій посадових осіб контролюючого органу, адже відсутнє право, яке підлягало б судовому захисту у межах даної ситуації.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування наказу Інспекції й прийнято у цій частині нове рішення про задоволення цих вимог; скасовано наказ Інспекції №257 від 14 квітня 2016 року про проведення позапланової документальної виїзної перевірки; в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для проведення перевірки відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України у контролюючого органу не було, оскільки надісланий Інспекцією запит про подання інформації не містив посилання на визначені законом підстави, що зумовили його надіслання, тобто його складено з порушенням вимог, викладених у пункті 73.3 статті 73 ПК України, що звільняло позивача від обов`язку надавати відповідь на такий запит; до того ж відповідачем не доведено обставин виявлення фактів, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 

В частині вирішення позовних вимог Товариства про визнання протиправними дій посадових осіб контролюючого органу щодо здійснення наміру провести ревізійну позапланову документальну перевірку, апеляційний суд зважив на позицію суду першої інстанції.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, Інспекція подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просила їх скасувати. По суті ж, як вбачається із змісту касаційної скарги, контролюючий орган не погоджується із рішенням апеляційного суду лише в частині задоволених позовних вимог про скасування наказу №257 від 14 квітня 2016 року.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до наведення обставин призначення оскаржуваним наказом документальної позапланової виїзної перевірки Товариства та відповідності дій посадових осіб контролюючого органу щодо виходу на таку перевірку чинному законодавству, вчинення їх в межах наданих законом повноважень. Інших доводів, зокрема, стосовно мотивів, які покладені в основу рішення суду апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог, касаційна скарга не містить.

Письмових заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд виходить з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією направлено Товариству запит №4617/10/20-36-15-01-16 від 02 грудня 2015 року, в якому, посилаючись на підпункт 20.1.2 пункт 20.1 статті 20, пункт 73.3 статті 73, підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України та обставини отримання інформації, яка свідчить про порушення позивачем вимог податкового законодавства, відповідач просив надати протягом 10 робочих днів з дня надходження запиту інформацію, письмові пояснення та їх документальне підтвердження щодо господарських операцій Товариства з постачальником ТОВ «АМЕТРОН» за жовтень 2014 року та покупцями з питань формування загального обсягу податкового кредиту (витрат) та податкових зобов`язань (доходів).

У відповідь на наданий запит позивачем надіслано лист (отриманий Інспекцією 28 грудня 2015 року), в якому повідомлено про тимчасову відсутність підстав для надання запитуваної інформації та документів, так як запит сформовано з порушенням вимог, установлених у пункті 73.3 статті 73 ПК України, адже у ньому не конкретизовано, яку інформацію про порушення та в який спосіб отримано податковим органом, про які можливі порушення податкового законодавства (з боку Товариства чи ТОВ «АМЕТРОН») може свідчити дана інформація. Водночас позивач повідомив про те, що підприємство не уникає від надання інформації та документів, а просить відповідача у запиті конкретизувати підстави для надання таких відповідно до вимог ПК України.

В подальшому, керуючись підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, заступником начальника Інспекції прийнято наказ від 14 квітня 2016 року №257, в якому доручено провести документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «АМЕТРОН» за період жовтня 2014 року; термін перевірки з 15 квітня 2016 року по 21 квітня 2016 року тривалістю 5 робочих днів.

Отже, як встановлено судами в ході розгляду справи, фактичною підставою для прийняття оскаржуваного наказу були положення підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

На підставі вказаного наказу та направлень на проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу 15 квітня 2016 року здійснено вихід за адресою Товариства для проведення позапланової виїзної перевірки.

Товариство відмовило у допуску уповноважених осіб контролюючого органу до перевірки, про що складено відповідний акт.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд вказує на таке.

Відповідно до статті 62 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу) одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пункт 78.1 статті 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Отримання податкової інформації контролюючими органами регламентується статтею 73 ПК України та Порядком періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1245 (далі - Порядок №1245).

Пунктом 73.3 статті 73 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За змістом пункту 10 Порядку №1245 запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Як передбачено у пункті 73.3 статті 73 ПК України, платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Зміст зазначених положень дає підстави для висновку про те, що запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто наявність чітко окреслених обставин, які у відповідності до пункту 73.3 статті 73 ПК України є умовою, за якої відповідний орган може звернутися із таким запитом. Без повідомлення вказаних фактів платник податків позбавлений об`єктивної можливості надати вмотивовані пояснення та їх документальне підтвердження.

Згідно пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Отже документальна позапланова перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України виникає за наявності таких умов: виявлення фактів, що свідчать про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Зазначені у підпункті 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України обставини є юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує подальшу реалізацію контролюючим органом свого права на проведення документальної позапланової перевірки.

У справі, яка розглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що запит контролюючого органу із вимогою про надання позивачем інформації та її документального підтвердження, окрім загального посилання на наявність певних відомостей, які свідчать про порушення Товариством вимог податкового законодавства, не містить зазначення будь-якої податкової інформації, яка б вказувала на порушення з боку позивача відповідних законодавчих вимог. Таких обставин не вказано й в оскаржуваному наказі.

Також апеляційний суд виходив із відсутності у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження таких обставин (фактів), доказів їх виявлення внаслідок перевірок інших платників податків тощо. Судом першої інстанції в ході розгляду даної справи зворотнього встановлено не було.

Відтак Верховний Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції, що оскаржуваний наказ про призначення перевірки прийнято за відсутності підстав та умов, визначених підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, із дотриманням яких законодавець пов`язує можливість проведення документальної позапланової перевірки, оскільки запит контролюючого органу не відповідав наведеним вище правовим нормам, що в силу пункту 73.3 статті 73 ПК України звільняло позивача від обов`язку надати відповідь на нього.

Таке правозастосування відповідає позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема у постановах від 25 березня 2019 року (справа №806/4875/14) та від 17 липня 2019 року (справа №808/553/18).

Не можна погодитися із висновком суду першої інстанції про відповідність надісланого позивачу запиту вимогам пункту 73.3 статті 73 ПК України, адже лише визначення у ньому переліку інформації, яка запитується, та документів на її підтвердження не звільняє контролюючий орган від обов`язку вказувати конкретні визначені ПК України підстави (обставини), за яких відповідний орган може звернутися із таким запитом.

Наведене в контексті змісту встановлених фактичних обставин у цій справі свідчить про правильне застосування апеляційним судом згаданих норм матеріального права.

Доводи ж касаційної скарги наведеного не спростовують й підстави для її задоволення відсутні.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи відсутність підстав для висновку, що суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення або ж порушення процесуальних норм, підстави для його скасування в частині задоволених позовних вимог та задоволення касаційної скарги відсутні.

Щодо позовних вимог, рішення про відмову у задоволенні яких прийнято судом першої інстанції, яке підтримано й апеляційним судом, то, враховуючи положення частини першої статті 341 КАС України, касаційним судом в цій частині рішення не переглядаються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді	С.С. Пасічник І.А. Васильєва   В.П. Юрченко