Справа № 564/721/16-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Олійник П. В. 	
Провадження № 22-ц/802/425/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 липня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,
секретар с/з - Вергун Т.С.,
з участю:
відповідача - ОСОБА_1 ,
представника відповідачів - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2016 року,
                                              В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовував тим, що судовими рішеннями Костопільського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2001 року та від 04 квітня  2006 року, що набрали законної сили, постановлено стягнути з ОСОБА_5 в його користь заборгованість за договором позики на загальну суму 53 126,00 грн. Проте постановлені судові рішення боржником ОСОБА_5 виконані не були із-за відсутності у останнього майна, крім 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .
Позивач також зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_5 помер, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 частини зазначеної квартири. Відповідачі в даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є спадкоємцями боржника ОСОБА_5 , після смерті якого вони прийняли спадщину. Позивач вважає, що відповідачі як спадкоємці боржника ОСОБА_5 повинні відшкодувати йому суму боргу за договором позики, а саме: кошти, стягнуті з боржника в його користь судовими рішеннями від 17 вересня 2001 року та  від 04 квітня 2006 року у розмірі 53 126,00 грн, а також нараховані на вказану суму у порядку статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційні втрати за період із 2006 року по 2016 рік.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів як спадкоємців боржника в його користь борг за договором позики у розмірі  138703,27 грн, зокрема з кожного із відповідачів по 69 351,64 грн, що відповідає вартості розміру їх частки у спадковому майні після смерті спадкодавця ОСОБА_5 .
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 27 жовтня   2016 року в даній справі позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 по 50775,53 грн з кожного зокрема у рахунок погашення позики та по 507,76 грн з кожного зокрема судових витрат по справі. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3 .
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 і представник відповідачів - адвокат Євгеюк О.Є. апеляційну скаргу підтримали і просили скаргу задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про дату та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.
Апеляційну скаргу відповідачів слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що у 1998 році між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого позичальник ОСОБА_5 отримав у позикодавця ОСОБА_3 в борг грошові кошти у розмірі 5 550,00 доларів США та зобов`язався повернути ці кошти у червні 2000 року. 
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 17 вересня  2001 року постановлено стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 борг за договором позики у розмірі 30 000,00 грн та 280,00 грн у відшкодування судових витрат.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2006 року постановлено стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 15 715,00 грн інфляційних втрат,    3 % річних  у розмірі 4 950,00 грн та 1700,00 грн у відшкодування моральної шкоди.
Постановлені судові рішення набрали законної сили.
Заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2006 року постановлено визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , припинивши право власності ОСОБА_5 на 1/4 частину цієї квартири (т.1,а.с.12).
Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , про припинення права на частку у спільному майні та про визнання права власності на цю частину майна, заочне рішення Костопільського районного суду від 20 листопада 2006 року в даній справі скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та про визнання за ним права власності на цю частину майна відмовлено (т.1,а.с.25-26).
У своїй позовній заяві в даній справі позивач ОСОБА_3 зазначав, що саме під час перегляду апеляційним судом заочного рішення суду йому стало відомо, що боржник ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до постановлення апеляційним судом судового рішення.
У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до спадкоємців боржника ОСОБА_5 - відповідачів в даній справі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з письмовою вимогою виконати грошове зобов`язання позичальника ОСОБА_5 , а у квітні 2016 року звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення із відповідачів як спадкоємців боржника заборгованість за договором позики, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємці боржника ОСОБА_5 зобов`язані задовольнити вимоги кредитора ОСОБА_3 в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами тієї особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.
У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.
Дотримання цього балансу полягає у тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.
Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.
Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.
Отже, у спадкоємців у силу положень статті 1282 ЦК України із прийняттям спадщини  виникає обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за зобов`язаннями, які існували на час відкриття спадщини.
За змістом частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, а тому таке зобов`язання спадкоємців може бути грошовим.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
При цьому в судовому засіданні встановлено, що спадкоємці боржника ОСОБА_5 прийняли спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , яка складається із  1/4  частки квартири АДРЕСА_1 . Згідно висновку судової будівель-технічної експертизи  від 14 серпня 2015 року, проведеної по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 про усунення перешкод у здійсненні прав власника на частину житлової квартири, встановлення порядку користування квартирою та відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на частку квартири та відшкодування витрат за сплачені комунальні послуги,  вартість квартири АДРЕСА_1 складає 670305,00 грн. Відтак вартість спадкового майна, а саме 1/4 частки квартири, складає 167576,25 грн.
Спадкоємці померлого ОСОБА_5 , звернувшись з апеляційною скаргою на судове рішення, яким постановлено визнати за кредитором ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , та заперечуючи проти передачі 1/4 частини квартири спадкодавця в рахунок сплати його боргу, вчинили дії, які призвели до відновлення боргового зобов`язання спадкодавця, оскільки повернули передане за життя боржником на виконання майно, що і призвело до відновлення зобов`язання як не виконаного. Саме з моменту відновлення зобов`язання спадкодавця почався відлік строку для кредитора для пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, передбаченого у статті 1181 ЦК України. Отже, за встановлених у справі обставин, спадкоємці своїми діями свідомо вступили  у описані боргові зобов`язання.
Як було встановлено в судовому засіданні, рішенням Апеляційного суду в Рівненській області від 04 грудня 2015 року постановлено скасувати заочне рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2006 року і ухвалено нове судове рішення  про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні та про визнання права власності  на цю частину майна.
Саме з цього моменту відновлення зобов`язання спадкодавця почався відлік строку для кредитора для пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Із матеріалів справи убачається , що кредитор ОСОБА_3 10 лютого 2016 року, тобто через 1 місяць і 6 днів після постановлення апеляційним судом судового рішення, направив на адресу спадкоємців боржника ОСОБА_5 - відповідачів в даній справі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 лист-вимогу про повернення боргу, а 11 квітня 2016 року пред`явив позовні вимоги до спадкоємців боржника про стягнення боргу за договором позики в Костопільський районний суд Рівненської області.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що лише з моменту скасування рішення суду, яким було визнано за кредитором ОСОБА_3 права власності на частину квартири, почався відлік строку для пред`явлення своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину.
Таким чином, з відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4 як спадкоємців боржника ОСОБА_5 в користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненнню заборгованість за договором позики в розмірі 53126,00 грн, яка визначена судовими рішеннями, що набрали законної сили.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з визначенням розміру інфляційних втрат і трьох відсотків річних з огляду на таке.
Як убачається із матеріалів справи, боржник ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до ухвалення 04 грудня 2015 року апеляційним судом рішення про скасування заочного рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2006 року, яким постановлено визнати за кредитором ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . 
З врахуванням того, що спадкоємці померлого боржника вчинили дії, які призвели до відновлення боргового зобов`язання спадкодавця, оскільки на підставі рішення суду від 04 грудня 2015 року повернули передане за життя боржником на виконання боргового зобов`язання майно, а тому саме з 04 грудня 2015 року  виникає обов`язок спадкоємців із повернення боргу спадкодавця і починається відлік строку прострочення виконання зобов`язання, з яким закон пов`язує настання відповідальності за невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України.
У своїй позовній заяві кредитор ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
При цьому позивач просив стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції в період з травня 2006 року по січень включно 2016 року і три проценти річних від простроченої суми в період з 14 квітня 2006 року до 08 квітня 2016 року.
Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково, оскільки саме з моменту ухвалення рішення апеляційним судом (04 грудня 2015 року) про скасування заочного рішення Костопільського районного суду від 20 листопада 2006 року, яким були задоволені кредиторські вимоги ОСОБА_3 , починається відлік строку прострочення виконання зобов`язання.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 як спадкоємців боржника підлягає стягненню в користь кредитор ОСОБА_3 заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (інфляційні втрати за період грудень 2015 року, січень 2016 року складають 1551,28 грн) та трьох процентів річних в розмірі 301,28 грн на загальну суму 54978,56 грн (53126,00 грн боргу + 1551,28 грн інфляційних втрат + 301, 28 грн), а саме з кожного з відповідачів в користь позивача підлягає стягненню по 27249,28 грн.
В решті рішення суду слід залишити без змін. 

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2016 року в даній справі змінити.
Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_3 заборгованість за договором  позики в розмірі 54 978 (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот сімдесят вісім ) гривень 56 копійок, з кожного зокрема - по 27 489 (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят девять ) гривень 28 копійок.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили зх дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді