Постанова
Іменем України
 
30 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 524/10259/15-ц
провадження № 61-44137св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Відкрите акціонерне товариство «Кременчуцький завод залізобетонних шпал»,
особа, що подала апеляційну скаргу, - керівник Кременчуцької місцевої прокуратурив інтересах Кременчуцької міської ради, Міністерства інфраструктури України,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Одринської Т. В., Триголова В. М.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Кременчуцький завод залізобетонних шпал»(далі - ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал»)про визнання дійсним без нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., укладеного 16 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» в особі виконуючого обов`язки голови правління Крючкова Павла Робертовича.
Вимоги мотивувала тим, що 16 вересня 2009 року між нею та 
ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» в особі виконуючого обов`язки голови правління Крючкова П. Р. було укладено угоду (попередній договір купівлі-продажу), відповідно до якої відповідач зобов`язався до кінця четвертого кварталу 2012 року, після проведення поточної технічної інвентаризації в Комунальному підприємстві «Кременчуцьке міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Кременчуцьке МБТІ») та оформлення правовстановлюючих документів, укласти основний договір купівлі-продажу на нежитлове приміщення площею 59,1 кв. м, в нотаріальній конторі по АДРЕСА_2 .
Зазначене нежитлове приміщення знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 , на першому поверсі.
Відповідно до угоди сторони досягли усіх істотних умов. Проте після виконання покладених на неї умовами угоди, відповідач її умови не виконав, як і не бажає їх виконувати, зустрічей уникає.
У зв`язку з цим, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати дійсним без нотаріального посвідчення договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 59,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 
16 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» в особі виконуючого обов`язки голови правління Крючкова П. Р., та визнати за нею право власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за вказаною адресою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 січня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано дійсним без нотаріального посвідчення договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 59,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 16 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» в особі виконуючого обов`язки голови правління Крючкова П. Р.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 59,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції керувався тим, що відповідач умови угоди не виконав, 
а тому позивач вимушена була звернутися до суду.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року апеляційну скаргу керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах Кременчуцької міської ради, Міністерства інфраструктури України задоволено, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Апеляційний суд керувався тим, що оскаржене рішеннястосується прав та інтересів Кременчуцької міської ради та Міністерства інфраструктури України, оскільки нерухоме майно за вказаною адресою (гуртожиток) належало Міністерству транспорту та зв`язку України та у 2012 році передано 
у комунальну власність. Матеріали справи не містять жодних доказів, що спірне нерухоме майно належить відповідачу (продавцю). На підставі попереднього договору, який укладений із недотриманням вимог закону щодо його нотаріального посвідчення, відсутності доказів належності продавцю майна, вказаного у попередньому договорі, неправомірно визнавати за позивачем право власності на нежитлове приміщення за зазначеною адресою. Крім того, відсутні докази укладення самого договору купівлі-продажу, і що одна із сторін ухилялася від нотаріального посвідчення саме договору купівлі-продажу.
Аргументи учасників справи
У вересні 2018 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду порушує її права та свободи, є незаконним та необґрунтованим, ухвалене 
з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу подано особою, яка не брала участі у справі і суд не вирішував питання про її права, свободи та інтереси (або) обов`язки.
Відзивів на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання оскарженої постанови апеляційного суду.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
15 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що: «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не 
є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, параграф 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 
2008 року)»; «одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими 
і непереборними обставинами (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, параграф 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)».
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ухвалене 19 січня 2016 року.
З апеляційною скаргою на це рішення керівник Кременчуцької місцевої прокуратури звернувся у травні 2018 року.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах Кременчуцької міської ради, Міністерства інфраструктури України.
На момент ухвалення рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 січня 2016 року був чинним ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року.
Відповідно до абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє 
у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 (провадження № 14-262цс19) зазначено, що: «враховуючи імперативний характер положень абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України та те, що річний строк, визначений для органу місцевого самоврядування, є присічним і поновленню не підлягає, то суд позбавлений 
у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження».
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21 лютого 2019 року у справі № 908/1141/15-г вказано, що: «згідно із статтею 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) норми щодо річного присічного строку для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції розповсюджувались на апеляційні скарги, подані прокурором або органом державної влади, або органом місцевого самоврядування. За результатами системного аналізу вказаних норм процесуального права Касаційний господарський суд у складі об`єднаної палати дійшов висновку, що у даному випадку передумовою вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи (яка є органом державної влади), поданою після 15 грудня 2017 року, на рішення, ухвалене судом до набрання чинності редакцією ГПК України з 15 грудня 2017 року, є розгляд та вирішення питання розповсюдження присічного річного строку для поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначеного статтею 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Тобто у даному випадку на Комітет як орган державної влади поширюється присічний річний строк для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначеного статтею 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що, у свою чергу, передбачає відмову у відкритті апеляційного провадження».
На керівника Кременчуцької місцевої прокуратури поширюється присічний річний строк для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначений абзацом третім статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що, у свою чергу, передбачає відмову у відкритті апеляційного провадження. Проте зазначеного апеляційний суд не врахував при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження у справі.
Колегія суддів враховує, що ЦПК України у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, не передбачає такої підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження, яка була передбачена абзацом третім статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Проте, оскільки право керівника Кременчуцької місцевої прокуратури на апеляційне оскарження припинилося після спливу одного року з моменту оголошення оскарженого судового рішення суду першої інстанції (19 січня 2016 року), то подальша зміна процесуального законодавства не свідчить про відновлення права на апеляційне оскарження керівника Кременчуцької місцевої прокуратури.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 
2020 року у справі № 638/11409/15-ц (провадження № 61-530св20).
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За таких обставин ухвала апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та оскаржена постанова апеляційного суду постановлені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі та постанову апеляційного суду скасувати і передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року скасувати.
Передати справу № 524/10259/15-ц до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2018 року та постанова Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2018 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  В. І. Крат 
 
Судді:                                                                            І. О. Дундар
 
                                                                                     В. І. Журавель
 
                                                                                     Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук