УХВАЛА        
21 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 332/3682/17
провадження № 61-9206ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада  2019  року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення сум компенсації втрати доходів, виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,
ВСТАНОВИВ :
 У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення сум компенсації втрати доходів, виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2012 року по 21 вересня 2017 включно, у сумі 218 565,92 грн.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі                                19 427,99 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та в частині вирішення питання про стягнення судових витрат змінено.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 218 400, 84 грн, яка визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.
19 червня 2020 року, засобами поштового зв`язку, до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада  2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року, в якій скаржник просить змінити в частині розміру стягнутого середнього заробітку до 2,4 %, а саме до 5 241,62 грн за час затримки розрахунку при звільненні та в частині судового збору.
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, зокрема для сплати судового збору.
У вересні 2020 року АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» до Верховного Суду надійшли докази сплати судового збору.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права (статті 117 КЗпП України) та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року № 332/3682/17 та постанові Верховного Суду від 19 квітня 2020 року у справі № 331/1863/18.
Касаційна скарга АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» подана у передбачений  статтею  390  ЦПК  України  строк  та  з  дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
В прохальній частині касаційної скарги, скаржник заявляє клопотання про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року до закінчення касаційного провадження. 
Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність такому, зокрема ймовірність утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення дії судового рішення має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Таким чином, метою вирішення питання про зупинення виконання (дії) судових рішень є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення.
Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави такого зупинення та підтвердженні певними доказами.
Проте, у касаційній скарзі не наведені доводи що дають підстави для висновку про необхідність зупинення виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ :
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
Витребувати з Заводського районного суду м. Запоріжжя справу № 332/3682/17 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення сум компенсації втрати доходів, виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Відмовити у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року до закінчення касаційного провадження.
Надіслати учасникам справи копію касаційної скарги та додані до неї документи, роз`яснити їх право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.
До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                        Є. В. Петров
 
                                                                                                                                  С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                                             В. М. Сімоненко