ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/542/20 Справа № 0417/14588/2012 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року                         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Варенко О.П., Городничої В.С.,
при секретарі         -        Синенко Є.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року 
по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:
В лютому 2012 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованість за Кредитним договором № Е/V 3626 від 03.03.2008 року, яка станом на 06.02.2012 року склала 14 129,70 дол. США (що за курсом 7,9897 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 112 892 грн. 06 коп.) та 30 991 грн.19 коп., а всього 143 883 грн. 25 коп. (сто сорок три тисячі вісімсот вісімдесят три грн. 25 коп.), з них: 8 442,95 дол. США – заборгованість за кредитом; 5 686,75 дол. США – заборгованість за відсотками; 2 961,50 дол. США – заборгованість з пені; 240 грн.01 коп. – заборгованість з комісії; 7 089 грн.68 коп. - штраф.
       Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованість за Кредитною угодою E/V 3875 від 22.08.2008 року, яка станом на 02.02.2012 року склала 74 548,01 дол. США (що за курсом 7,9897 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 595 616 грн. 24 коп.) та 152 790 грн. 33 коп., а всього 748 406 грн. 57 коп. (сімсот сорок вісім тисяч чотириста шість грн. 57 коп. ), з них: 41 470,87 дол. США – заборгованість за кредитом; 33 077,14 дол. США – заборгованість за відсотками; 14 463,10 дол. США – заборгованість з пені; 1 400 грн.85 коп. – заборгованість з комісії; 35 833 грн.65 коп. – штраф.
       Стягнуто із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” судові витрати по справі у розмірі 1 609 грн. 50 коп.
       Стягнуто із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” судові витрати по справі у розмірі 1 609 грн. 50 коп.
Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості – закрито. 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволено частково.
       Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року – скасовано та ухвалено нове.
       Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
       Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитною угодою №E/V3875 від 22.08.2008 року, станом на 02.02.2012 року, в розмірі 74548 (сімдесят чотири тисячі п`ятсот сорок вісім) дол. США 01 цент, що еквівалентно 595616 (п`ятсот дев`яносто п`ять тисяч шістсот шістнадцять) грн. 24 коп., та 116956 (сто шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 68 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредитом в розмірі 41470,87 дол. США, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 33077,14 дол. США, пені в сумі 115555,83 грн., що еквівалентно 14463,10 дол. США, та комісії у сумі 1400,85 грн., з відрахуванням 10000,00 грн.
       Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитною угодою №E/V3875 від 22.08.2008 року, станом на 02.02.2012 року, в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп., солідарно з:
- ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (код ЄДРПОУ 14360080),
- ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ).
       Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №E/V3626 від 03.03.2008 року, станом на 06.02.2012 року, в розмірі 14129 (чотирнадцять тисяч сто двадцять дев`ять) дол. США 70 центів, що еквівалентно 112892 (сто дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн. 06 коп. та 23901 (двадцять три тисячі дев`ятсот одна) грн. 51 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8442,95 дол. США, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 5686,75 дол. США, пені в сумі 23661,50 грн., що еквівалентно 2961,50 дол. США, та комісії у сумі 240,01 грн., з відрахуванням 10000,00 грн.
       Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №E/V3626 від 03.03.2008 року, станом на 06.02.2012 року, в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп., солідарно з:
- ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (код ЄДРПОУ 14360080),
- ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ).
       В задоволенні іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення штрафів – відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати в сумі по 1596 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто шість) грн. 87 коп., з кожного.
       Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (код ЄДРПОУ 14360080) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати в сумі 25 (двадцять п`ять) грн. 26 коп.
Постановою Верховного Суду від 19.06.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено частково.
       Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року в частині задоволенні позову акціонерного товариства «ПриватБанк» до акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року у справі та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ КБ “ПриватБанк” відмовити.
Відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 03 березня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 05 березня 2012 року, а позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни.
Пунктом 6.8 кредитного договору від 03 березня 2008 року визначено, що строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки – пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.
Згідно копії заяви на видачу готівки від 04 березня 2008 року та копії ордеру-розпорядження від 04 березня 2008 року про видачу кредиту, ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 10 000,00 дол. США.
Між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 03 березня 2008 року укладено договір поруки № 1, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків за кредитним договором від 03 березня 2008 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 10 000,00 дол. США.
У пункті 12 договору поруки від 03 березня 2008 року погоджено, що сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 5 років.
Також судом першої інстанції встановлено, що 22 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладена кредитна угода, відповідно до умов якої банк зобов`язався надати позичальнику кредит окремими частинами – траншами кредиту, сукупна величина сальдо яких не буде перевищувати суму 45 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 22 серпня 2018 року, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни, встановлені даною угодою і договорами про видачу траншів у повному обсязі.
За змістом пункту 6.8 кредитної угоди від 22 серпня 2008 року, строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки – пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.
Також 26 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про видачу траншу, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в частині загального ліміту, встановленого пунктом 1.2 кредитної угоди від 22 серпня 2008 року.
Згідно пункту 1.2 договору про видачу траншу від 26 серпня 2008 року, сума траншу кредиту 45 000,00 дол. США.
Згідно копії заяви про видачу готівки та копії ордеру розпорядження від 26 серпня 2008 року про видачу кредиту, ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 45 000 дол. США за умовами кредитної угоди від 22 серпня 2008 року.
Також, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 22 серпня 2008 року укладено договір поруки № 1, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків за кредитною угодою від 22 серпня 2008 року, згідно з якої кредитор надав боржнику кредит в сумі 45 000,00 дол. США.
Відповідно до пункту 12 договору поруки від 22 серпня 2008 року, сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 5 років.
Крім того, зобов`язання ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладення з АТ «Акцент-Банк» договору поруки від 20 жовтня 2010 року, за умовами якого, з урахуванням додатку № 1 до нього, АТ «Акцент-Банк» зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитними договорами від 03 березня 2008 року та від 22 серпня 2008 року.
Строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, відповідно до пункту 9 договору поруки від 20 жовтня 2010 року, встановлюється протягом 5 років.
Розмір відповідальності АТ «Акцент-Банк» за кожним договором становить 10 000 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань, за вище вказаними кредитними договорами утворилась заборгованість, яка за розрахунками банку становить:
за кредитним договором від 03 березня 2008 року, станом на 06 лютого 2012 року в загальному розмірі 17 091,20 дол. США та 7 329,69 грн, що складається із заборгованості за кредитом в сумі 8 442,95 дол. США, заборгованості за відсотками в розмірі 5 686,75 дол. США, заборгованості по пені в сумі 2 961,50 дол. США, заборгованості з комісії в сумі 240,01 грн, а також банком нараховано штраф в сумі 7 089,68 грн.
за кредитним договором від 22 серпня 2008 року, станом на 02 лютого 2012 року, в загальному розмірі 89 011,11 дол. США та 37 234,50 грн, що складається із заборгованості за кредитом в сумі 41 470,87 дол. США, заборгованості за відсотками в розмірі 33 077,14 дол. США, заборгованості по пені в сумі 14 463,10 дол. США, заборгованості з комісії в сумі 1 400,85 грн, а також банком нараховано штраф в сумі 35 833,65 грн.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, у порушення норм чинного законодавства та умов пункту 1.1., 2.2.2, 2.2.3., 4.1, 4.2 кредитних договорів від 22 серпня 2008 року та від 03 березня 2008 року ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання і з січня 2009 року не погашає кредити та проценти у терміни, визначені укладеними кредитними договорами та графіком погашення кредитів та відсотків до них.
Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової суми кредиту є право позивача вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних позивачу.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання зазначених умов кредитних договорів позивач 10 жовтня 2011 року та 15 грудня 2011 року направив до відповідача листи-претензії з вимогою повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитними договорами та у разі несплати простроченої заборгованості у термін 30 днів з дня одержання цього повідомлення, банк вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, тим самим змінивши строк виконання основних зобов`язань. 
Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З урахуванням того, що банк змінив строк виконання основних зобов`язань, тому відсутня можливість стягнення процентів після закінчення кредитних договорів.
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції тут і далі по тексту, чинній на момент звернення позивача до суду із вказаним позовом, порука припиняється після закінчення встановлено в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука – це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 251 ЦК України).
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчить про те, що за цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Виконання сторонами зобов`язання – це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.
Отже, основне зобов`язання – це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.
Як було встановлено судом першої інстанції, сторони погодили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.
Таким чином, можна зробити висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Зі змісту кредитного договору від 03 березня 2008 року вбачається, що повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 286,00 дол. США, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту; за кредитним договором від 22 серпня 2008 року повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 1 321,00 дол. США, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.
У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.         Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.
Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем доведено факт укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кредитних договорів, а боржниками було допущено порушення умов виконання зобов`язань, що призвело до утворення заборгованості, а тому вимоги Банку щодо солідарного стягнення заборгованості відповідають вимогам чинного законодавства та укладених між сторонами договорів. 
Доводи апеляційної скарги, що апелянт, не отримував кредитних коштів за умовами вказаних вище кредитних договорів, а його підписи були підроблені, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам, а саме, рішенню Апеляційного суду Львівської області у цивільних справах №442/620/11 та №438/19/14, що набрали законної сили, якими у задоволенні позовів ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитної угоди №E/V3875 від 22.08.2008 року, договору про видачу траншу №E/V3875/1 від 26.08.2008 року та кредитної угоди №E/V3626 від 03 березня 2008 року відмовлено.
       Також, згідно представлених позивачем розрахунків заборгованості за кожним з наведених вище кредитних договорів, відповідачем ОСОБА_1 протягом тривалого часу здійснювались періодичні оплати боргу. Викладене свідчить про обізнаність ОСОБА_1 щодо укладення договорів №E/V3875 від 22.08.2008 року та №E/V3626 від 03.03.2008 року, про погодження з умовами вказаних договорів та про визнання заборгованості.
Посилання в апеляційній скарзі на те що, судом першої інстанції при відкритті провадження у справі порушено вимоги підсудності закріплені ст. 109 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 109 ЦПК України (у редакції закону, чинному на момент звернення Банку з позовом до суду), позови до фізичної особи пред`являються в суд за місцем її проживання. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням. 
Відповідно до ст. 113 ЦПК України (у редакції закону, чинному на момент звернення Банку з позовом до суду) позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, в позові зазначений відповідач ПАТ “Акцент-Банк”, який знаходиться за адресою - м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, 11, а тому суд першої інстанції правильно встановив підсудність даної справи саме Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська та відкрив по ній провадження. 
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко 

В.С.Городнича