ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1082/20 Справа № 205/5245/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Калініченко Г. П. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко  О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., за участю адвоката Марченка В.А. та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні,  в режимі відеоконференції апеляційну скаргу на постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 року щодо:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді  Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29  липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень 00 копійок (десять тисяч двісті гривень) в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, та стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок.
При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові,  ОСОБА_1  07 липня 2020 року о 02 год. 40 хв. в м. Дніпрі по вул. Набережна Заводська в районі буд. 95б керував транспортним засобом ВАЗ 2105 державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку Драгера від 07.07.2020 року, результат огляду склав 1,19 проміле. Таким чином ОСОБА_1 порушив п. 2.9 “а” ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Марченко В.А. просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні його підзахисного — ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною в порушення норм матеріального та процесуально права.
Вказує, що матеріали справи у відношенні його підзахисного було складено неправомірно, оскільки 01.07.2020 року було скасовано адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП та в подальшому її не відновлено.
На думку апелянта працівниками поліції неналежним чином було здійснено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння в порушення положень ст. 266 КУпАП, оскільки особисто у нього не було виявлення ознак алкогольного сп`яніння, а працівник поліції почув запах алкоголю з салону машини запропонував пройти огляд, при цьому не роз`яснивши порядку його проведення.
Вказує, що працівниками не було занесено дані до протоколу, рапорту та пояснень свідків ознак алкогольного сп`яніння, а зафіксований тільки результат проведення огляду.
Одночасно вказує, що поліцейськими було застосовано Драгер, який не дозволений до застосування МОЗ, а саме “Alcotest 6820” не входить до переліку дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 
Також зазначає, що судом першої допущено неповноту судового розгляду, зокрема не допитано у суді свідків зазначених у протоколів та пояснення яких містяться в матеріалах. 
У судовому засіданні адвокат Марченко В.А. та сам ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу за викладених у ній підстав, при цьому вказали, що 01.07.2020 року було скасовано адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.
Вислухавши учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, наявний в матеріалах провадження відеозапис, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги стосовно того, що у ОСОБА_1 не було визначено працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння, то слід зазначити те, що ознаки алкогольного сп`яніння працівниками поліції встановлюються на момент конкретної події та в процесі спілкування з особою, як у даному випадку в процесі спілкування з ОСОБА_1 , якого у свою чергу було зупинено за наявності на автомобілі пошкоджень, які можуть свідчити про причетність до ДТП, при цьому працівником поліції дійсно спочатку було встановлено запах алкоголю з салону автомобіля та в подальшому виявлено ознаки алкогольного сп`яніння безпосередньо у самого правопорушника, а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук та почервоніння обличчя, що виходить з наявного відеозапису нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається як ОСОБА_1 повідомив працівників поліції, що вживав алкоголь, а саме пиво напередодні в обід, та це може бути виявлено при огляді.
Що стосується доводів апелянта стосовно того, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння то такі доводи є необґрунтовані та спростовуються наявними матеріалами справи, та відеозаписом оскільки як вбачається з відеозапису ОСОБА_1 працівниками поліції було чітко запропоновано як відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння або пройти огляд у медичному закладі так і пройти огляд на місці за допомогою технічного приладу Драгер на що останній погодився та в присутності двох свідків пройшов огляд результат якого склав 1,19 проміле щодо якого він не виразив свою незгоду. 
Доводи апелянта, щодо невідображення в протоколі та інших матеріалах справи відомостей щодо ознак алкогольного сп`яніння, то слід зазначити, що в наявному в матеріалах провадження Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів чітко зазначено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук та почервоніння обличчя, при цьому такі відомості узгоджуються наявним відеозаписом.
Що стосується доводів апелянта щодо скасування відповідальності за ч. 1. ст. 130 КУпАП станом на 01.07.2020 рік, у зв`язку з криміналізацією даного діяння, то слід зазначити наступне.
Законом України № 2617-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", який набув чинності 1 липня 2020 року було виключено відповідальність за діяння передбачені з частин 1 та 3 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 КК України, при цьому Законом № 720-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 03.07.2020 року, у зв`язку з прийняттям Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень” було виключено підпункт 171 Закону № 2617-VIII.
Так, відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів.         Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. 
Згідно ст. 5 КК України, близького за змістом положень до КУпАП, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі 
Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. 
Таким чином, враховуючи той факт, що згаданими змінами було посилено відповідальність за інкриміноване ОСОБА_1 протиправне діянні, необхідно застосувати редакцію закону яка встановлює більш м`яке покарання.
Аналізуючи інші доводи апеляційної скарги апелянта у своїй сукупності, то вони не приймаються до уваги, оскільки є необґрунтованими, не знаходять свого підтвердження згідно вимог КУпАП, та такими, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Так висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 115850 від 07.07.2020 року, складеного уповноваженою особою у відповідності до вимог ст. 256 КупАП; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які кожен окремо вказали, що у їх присутності саме ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Драгер результат якого склав 1,19 проміле; рапортом поліцейського; наявним в матеріалах провадження відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.
Сукупність вищевказаних доказів засвідчують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
Порушень встановленого порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, апеляційним судом не виявлено.
В суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає в порушенні п. 2.9а ПДР України, що виразилось у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Так, при апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, вважаю необхідним задовольнити клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції – без змін.
Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Марченка В.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді  Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кононенко