РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року
м. Рівне

Справа № 559/1222/19
Провадження № 22-ц/4815/716/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               судді-доповідача – Шимківа С.С.,
               суддів:         – Боймиструка С.В., Хилевича С.В., 
учасники справи: 
позивач – АТ КБ "ПриватБанк",
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 березня 2020 року (ухвалене у складі судді Ральця Р.В.) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
01 червня 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт б/н 18 грудня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7903,64 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань утворилася заборгованість, у розмірі, станом на 20.05.2019 року, 21550,05 грн, яка складається з: 5516,09 грн – заборгованість за тілом кредиту; 4806,72 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 9441,28 грн – заборгованість за пенею та комісією; 1785,96 грн – штраф.
Просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.12.2012 року у розмірі 21550,05 грн та судові витрати.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11березня 2020 року позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.12.2012 у розмірі 5516 (п`ять тисяч п`ятсот шістнадцять) гривень 09 копійок.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5516,09 грн.
Разом з цим, у анкеті-заяві позичальника від 18.12.2012 року процентна ставка не зазначена, а також відсутня умова про відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.
До позовної заяви додано роздруківку витягу з Умов та правил надання банківських послуг. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ним, укладаючи кредитний договір.
Відсутні також і докази того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цьому документі розмірах і способу нарахування, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
08 квітня 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" подано апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині.
Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони в Генеральній угоді погодили істотні умови договору, а саме – суму кредиту, розмір процентів за користування кредитом, строк кредитування, відповідальність за порушення зобов`язань, порядок погашення заборгованості та ін.
Відповідач, підписавши Генеральну угоду, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами, у тому числі щодо відповідальності за порушення зобов`язань за договором та сплати пені.
Відповідач отримав кредитні кошти, користувався ними та частково погашав заборгованість, а отже визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами. Вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості.
Просили скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити; в іншій частині рішення залишити без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове її задоволення.
Із матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2012 року, з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN34000007882350 від 22 червня 2006 року (далі - договір 1), сторонами була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 7-31).
Розділом 1 Генеральної угоди сторони погодили зменшити розмір заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту, а саме - відсотки на 1785 грн. 96 коп., комісію на 0,0 та штраф на 0.0 грн.; з дати підписання цієї угоди заборгованість за Договором 1 складає 8413,65 грн. Вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (2-й день), є простроченою. На наступний день після повернення кредиту (2-й день) позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1785 грн. 96 коп.
Відповідно до Розділу 2 Генеральної угоди банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит в сумі 7903 грн. 65 коп. на строк з 18 грудня 2012 року по 31 грудня 2017 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в сумі 7903 грн. 65 коп., а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплачувати проценти в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту зазначені в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашати заборгованість позичальник зобов`язувався щомісячно в строк з «01» по «25» число кожного місяця, платежем в сумі 201,78 грн. для погашення заборгованості по кредиту, що складається із заборгованості по кредиту, процентах, а також інших витрат відповідно до Умов і Правил (п. 2.1) Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 грудня 2017 року.
Підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, позичальник ОСОБА_1 погодився з тим, що даний кредитний договір вважається укладеним.
Позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодився з ними, а також підтвердив свою здатність виконувати умови даного договору.
Банк взяті на себе зобов`язання виконав та надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.
Свої зобов`язання за договором відповідач виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок цього станом на 20.05.2019 року утворилась заборгованість, що згідно розрахунку позивача, становить 21550,05 грн., а саме:
-заборгованість за тілом кредиту 5516,09 грн.
- заборгованість за відсотками 4806,72 грн.;
- нарахована пеня за прострочене зобов`язання 9441,28 грн.;
- 1785,96 грн.штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем суду надано не було.
Суд першої інстанції дійшов висновку, про порушення відповідачем умов договору та про необхідність стягнення з нього основної заборгованості за кредитним договором у розмірі 5516,09 грн.
Оскільки рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відпвідн до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
У відповідності до частин 1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одежання процентів встановлюються договором.
Оскільки в укладеній між сторонами генеральній угоді встановлено сплату відсотків за користування кредитними коштами (процентна ставка 1,5% в місяць), то до стягнення з ОСОБА_1 підлягає сума заборгованості за відсотками у розмірі 4806,72 грн.
Пунктом 2.2 Генеральної угоди встановлений обов`язок позичальника сплатити банку штраф в розмірі 1785 грн. 96 коп. у разі порушення строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та Правилах надання продукту кредитних карт більше, ніж на 31 день.
При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожен день прострочки.
Так як сторони встановили розмір штрафу, що повинен бути сплачений у випадку порушення позичальником термінів погашення заборгованості, позовна вимога АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення штрафу в розмірі 1785,96 грн підлягає до задоволення.
Згідо зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної віповідальності за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до положень статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповіальності за одне і те саме порушення.
Отже, суд приходить до висновку, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України). Тому в кожному випадку окремо необхідно визначати стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, в тому числі, з урахуванням їх розміру.
Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення заборгованості за пенею задоволенню не підлягає.
       Таким чином рішення суду першої інстанції в оскаржуванній частині підлягає скасуванню, а також в частині розподілу судових витрат підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за відсотками у розмірі 4806,72 грн та штрафу в розмірі 1785,96 грн.
       Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Враховуючи те, що позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафу, тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Оскільки позовні вимоги позивачем було заявлено на суму 21550,05 грн, а задоволено на суму 12108,77 грн, тому до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягає судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 1079,21 грн та за розгляд справи судом апеляційної інстанції – 1184,58 грн.
       Ураховуючи те, що місцевим судом, в частині відмови про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафом, неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення, у цій частині, підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення таких позовних вимог.
       На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1048, ч. 1,3 ст. 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,- 

       п о с т а н о в и в: 

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.
       Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, пенею, штрафом та розподілу судових витрат частково скасувати.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та штрафом задовольнити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за відсотками у розмірі 4806 (чотири тисячі вісімсот шість) грн 72 коп та штраф у розмірі 1785 (одну тисячу сімсот вісімдесят п`ять) грн 96 коп.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати за розгляд справи судом першої інстанції 1079,21 грн та за розгляд справи судом апеляційної інстанції – 1184,58 грн.
       У решті рішення суду залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

       Суддя-доповідач С.С. Шимків

       Судді: С.В. Боймиструк

С.В. Хилевич