Дата документу 10.08.2020 Справа № 330/247/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 330/247/19                                                       Головуючий у 1 інстанції Ковальчук О.А.
Провадження №22ц/807/1581/20                             Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 серпня 2020 року         м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування своїх вимог Банк посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 12 лютого 2016 року, згідної якої отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. 
При укладанні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Щодо встановлення кредитного ліміту, Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішення та ініціативою Банку. Пунктами 1.1.1.6., 1.1.5.1, 1.1.5.2 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору в односторонньому порядку. 
Банк виконав взяті на себе зобов`язання та видав кредит. Відповідач порушує умови договору та не проводить в установлений термін оплату за кредитом, у зв`язку з чим, станом на 13 січня 2019 року загальна заборгованість за кредитом становить 12166,51 грн., яка складається з: 2416,62 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 8694,34 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина, 555,55 грн. штраф (процентна складова).
З урахуванням вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 12166,51 грн. та 1921 грн. судових витрат. 
Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 лютого 2016 року в сумі 11110,96 грн., яка складається з: 2416,62 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 8694,34 грн. - нараховано пені. Вимоги банку про стягнення штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 555,55 грн. залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у сумі 1921 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 порушував взяті на себе зобов`язання щодо сплати кредитних коштів, а отже вимоги банку є обґрунтованими. Відмовляючи у задоволенні вимог в частині стягненні штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що одночасне застосування штрафу і пені, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, як незаконне та таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права; за невідповідності висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що ніколи та не на яких умовах не отримував кредит (чи то кредитну картку) у АТ КБ «Приватбанк». У 2016-2017 роках він працював у Якимівському УВГ та отримував заробітну плату через фінансову установу АТ КБ «Приватбанк», але вид картки, яку отримував - цільова - для отримання заробітної плати, та не мала кредитного ліміту. Натомість, судом першої інстанції в якості доказу існування кредитних відносин прийнято нечитаєму копію анкети-заяви та розрахунок заборгованості, що не є первинним бухгалтерським документом, тобто не може бути доказом заборгованості. Скаржник також посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, та зазначає, що судом першої інстанції помилково прийнято доданий до позовної заяви Витяг з умов та правил надання банківських послуг, як складову частину договору. 
З огляду на наведене, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просив скасувати рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на те, що ними надано суду всі докази: копію розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12.02.2016 року укладеного між позивачем та відповідачем (а.с. 8); копію анкети-заяви позичальника (а.с. 9); витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-25); копією паспорту позичальника (а.с. 26); копію відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с. 28); копією банківської ліцензії (а.с. 29); копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.30); копією статуту (а.с. 31-32), просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року без змін.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним правовим вимогам не відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Так, звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» зазначали, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 12 лютого 2016 року, згідної якої отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов`язань йому нараховано заборгованість у розмірі 12166,51 грн., яка складається з: 2416,62 грн. - відсотків за користування кредитом; 8694,34 грн. -пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина, 555,55 грн. штраф (процентна складова).
Тобто, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Отже, в справі що розглядається в першу чергу потребує доказування наявність кредитних відносин і обов`язок по доказуванню цієї обставини лежить саме на позивачеві.
На підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надали копію розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12 лютого 2016 року укладеного між позивачем та відповідачем (а.с. 8); копію анкети-заяви позичальника (а.с. 9); витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-25); копією паспорту ОСОБА_1 (а.с. 26); копію відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с. 28); копією банківської ліцензії (а.с. 29); копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.30); копією статуту (а.с. 31-32). 
Суд першої інстанції вважав доведеним факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту, порушення останнім своїх зобов`язань за ним та наявності заборгованості за кредитом.
Проте, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Так, колегія суддів звертає увагу, що копія анкети-заяви, яка міститься в матеріалах справи, та є доказом наявності кредитних відносин між сторонами містить недопустимо, для ділового документообігу, малий шрифт та є такою, що унеможливлює її читання та розуміння як з цієї причини так і з вкрай низької якості її відображення, як копії (а.с. 9). Інших доказів, які б вказували на отримання ОСОБА_1 прохання відповідача отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом, матеріали справи не містять. 
Прийняття вказаної анкети-заяви судом першої як належного та допустимого доказу, та встановлення на її підставі факту кредитних відносин, неможливо вважати справедливим, оскільки суд не вирішив питання у відношенні відповідача щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, підійшовши до вирішення спору занадто формально, що не відповідає одній з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». 
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не містять підпису ОСОБА_1 (а.с. 10). Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», надані позивачем як доказ, підпису відповідача про ознайомлення з ними не містять, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. 
Зазначене відповідає правовій позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. 
З урахуванням того, що не надано доказів того, що позивач надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, зазначених позивачем у позовній заяві, а відповідач відповідно взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту, сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, а також не доведено, що саме такі умови та правила надання банківських послуг і тарифи банку, як зазначені позивачем у позовній заяві, розумів відповідач підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає позивач, а підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодився з умовами та правилами, однак з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, тому застосування умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.
Окрім того, матеріали справи не містять також доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної карти, її виду та строку дії, а також розміру наданого кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу.
Виписки з рахунку, у випадку, якщо він був відкритий на ім`я відповідача, до позовної заяви також не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 76  ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77  ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 1,6  ст. 81 ЦПК України передбачено,  що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони в цивільному процесі мають протилежні матеріально-правові та процесуальні інтереси. Незважаючи на зацікавленість сторін у справі, законом зазначається, що вони зобов`язані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обов`язки. Принцип змагальності, в свою чергу, надає особам, які беруть участь у справі, рівних можливостей в процесі доказування, а особливо сторонам в позовному провадженні. Цей основоположний принцип закріплений і у Конституції України.
Стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості) сторони, треті особи та їх представники наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обов`язків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обов`язком певного суб`єкта.
В цьому випадку доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі.
Таким чином, зважаючи на обґрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.
Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням ухвали Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2020 року про задоволення клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору, з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовій збір в дохід держави за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:
«Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в сумі 2881(дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) гривню 50 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10 серпня2020 року.

Головуючий:

Судді: