Постанова
Іменем України
 
27 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 302/271/18
провадження № 61-1892св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,   Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Нижньостуденівська сільська рада Міжгірського району, Нижньостуденівський навчально-виховний комплекс І-ІІ ступенів Міжгірської районної ради, 
треті особи: Верхньостуденівський «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад» Міжгірської районної ради, Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року в складі колегії суддів: Джуги С. Д., Куштана Б. П., Собослоя Г. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом                       до Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району, Нижньостуденівського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів Міжгірської районної ради (далі - Нижньостуденівський НВК І-ІІ ступенів Міжгірської районної ради), треті особи: Верхньостуденівський «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад» Міжгірської районної ради (далі - Верхньостуденівський «ЗНЗ І-ІІ ступенів-ДНЗ» Міжгірської районної ради, Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області (далі -                    ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області) про визнання незаконним               та скасування рішень органу місцевого самоврядування та Державного акта       на право постійного користування земельними ділянками.
 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є співвласником 930/1000 частин нежитлової будівлі відокремленою площею 651,02 кв. м. від загальної площі будівлі 665,4 кв. м, що знаходиться за адресою: с. Верхній Студений, без номера, Міжгірського району Закарпатської області на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня 2008 року зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно від 16 жовтня 2008 року під реєстраційним номером 7501672. Співвласником 70/1000 тисячних вказаного об`єкта нежитлового призначення       є Нижньостуденівська сільська рада Міжгірського району на підставі свідоцтва про право власності від 12 травня 2002 року. 
 
Для належного оформлення права власності на вказаний вище об`єкт нерухомого майна та на земельну ділянку для його обслуговування у 2017 році позивач звернувся до Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району із заявою про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для обслуговування вказаної нежитлової будівлі. Після проведення топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки виявилося, що вказана земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Нижньостуденівського НВК І-ІІІ ступенів Міжгірського району, правонаступником якої є Нижньостуденівський НВК І-ІІ ступенів Міжгірської районної ради                 на підставі Державного акта на право постійного користування серії ІІ-ЗК             № 000961, виданого 02 жовтня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 5. Цей Державний акт був виданий на підставі рішення ХІ сесії ХХІІ скликання Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району від 14 грудня 1995 року без номера. Вказаний вище навчальний заклад є юридичною особою, який зареєстрований     в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців       за номером 25439406.
 
Згідно інформації, наданої Нижньостуденівською сільською радою Міжгірського району від 28 вересня 2017 року № 1199 земельна ділянка, яка знаходиться під об`єктом нерухомого майна, яке перебуває на праві спільної часткової власності між позивачем та Нижньостуденівською сільською радою і належить                   до комунальної власності, та розпоряджатися нею має право Нижньостуденівська сільська рада Міжгірського району.
 
Згідно інформації, наданої сільською радою 12 лютого 2018 року за № 50             на земельних ділянках, які перебувають у постійному користуванні Нижньостуденівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Міжгірської районної ради згідно Державного акта на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 000961, виданого 02 жовтня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 5 знаходяться наступні об`єкти:
 
- 930/1000 тисячних частин об`єкта нерухомого майна нежитлового призначення у с. Верхній Студений, б/н, Міжгірського району Закарпатської області, співвласником якого є позивач;
 
- 70/1000 тисячних частин об`єкта нерухомого майна нежитлового призначення     у с. Верхній Студений б/н, Міжгірського району, співвласником якого                        є Нижньостуденівська сільська рада;
 
- Верхньостуденівська школа, на земельній ділянці площею 0,5379 га;
 
- в ур. «Долина - над асфальтною дорогою», площа 0,9450 га, ур. «Біля сільської ради» площа 0,1867 га, ур. «Ясінники» площа 0,8960 га - немає об`єктів нерухомого майна.
 
Згідно копії Державного акта на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 000961, виданого 02 жовтня 2003 року, наданого Нижньостуденівським НВК І-ІІ ступенів Міжгірської районної ради, рішенням 41 сесії 5 скликання Нижньостуденівської сільської ради від 10 вересня 2010 року № 23 внесено зміни до Державного акта на право постійного користування та долучено земельну ділянку площею 1,15 га Нижньостуденівської ЗОШ І-ІІ ступенів Міжгірської районної ради навчально-дослідної ділянки в ур. «Біля гаража».
 
Згідно відповіді з архівного сектору Міжгірської районної державної адміністрації від 23 лютого 2018 року за № 38/27, 14 грудня 1995 року рішенням Нижньостуденівської сільської ради без номера «Про передачу земель у постійне користування» було передано у постійне користування Нижньостуденівської школи земельну ділянку, яка знаходиться «біля старого приміщення школи», іншим рішенням також без номера тієї ж сесії Нижньостуденівської сільської ради від 14 грудня 1995 року «Про розгляд заяв громадян села на приватизацію земельних ділянок» сільська рада вирішила дозволити приватизацію земельних ділянок, а саме: Веохньостуденівська ЗОШ, 2,70 га в с. Студене, «двір, дослідна ділянка», в постійне користування. 
 
Позивач вважає, що є незрозумілим, на підставі якого саме рішення Нижньостуденівської сільська ради видано Державний акт на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 000961 від 02 жовтня 2003 року, який видано                   з порушенням статей 19, 116, 120 ЗК України в редакції 2002 року. Державний акт на право постійного користування, що є предметом спору, порушує його право власності на нежитлову будівлю, яка знаходиться на земельній ділянці,                що перебуває у постійному користуванні Нижньостуденівської сільської ради,     що змусило його звернутися до суду з цим позовом.
 
Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення ІХ сесії ХХІІ скликання Нижньостуденівської сільської ради від 14 грудня 1995 року без номера «Про передачу земель у постійне користування», яким Нижньостуденівській ЗОШ ІІІ ступенів передано у постійне користування земельну ділянку, яка знаходиться «біля старого приміщення школи»; визнати незаконним та скасувати рішення ІХ сесії ХХІІ скликання Нижньостуденівської сільської ради від 14 грудня 1995 року без номера «Про розгляд заяв громадян села на приватизацію земельних ділянок» у частині надання дозволу на передачу у постійне користування земельних ділянок Верхньостуденівській ЗОШ площею 2,70 га в с. Верхній Студений, в ур. «Двір. Дослідна ділянка»; визнати незаконним та скасувати Державний акт на право постійного користування серії ІІ-ЗК№ 000961, виданого 02 жовтня 2003 року Нижньостуденівській ЗОШ І-ІІІ ступенів, зареєстрованого         в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 5.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2018 року позов задоволено.
 
Визнано протиправними і скасовано рішення ІХ сесії ХХ скликання Нижньостуденівської сільської ради від 14 грудня 1995 року без номера «Про передачу земель у постійне користування», щодо передачі Нижньостуденівській ЗОШ І-ІІІ ступенів у постійне користування земельну ділянку, яка знаходиться біля приміщення старої школи; рішення ІХ сесії ХХ скликання Нижньостуденівської сільської ради від 14 грудня 1995 року без номера «Про розгляд заяв громадян села на приватизацію земельних ділянок» щодо надання дозволу на передачу у постійне користування земельних ділянок Верхньостуденівській ЗОШ площею 2,70 га в ур. «Двір. Дослідна ділянка». Державний акт на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 000961                  від 02 жовтня 2003 року виданий Нижньостуденівській ЗОШ.
 
Вирішено питання судових витрат.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані рішення та державний акт на право постійного користування є неправомірними, порушують законні права позивача.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2018 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.
 
Суд апеляційної інстанції, установивши, що ОСОБА_1 26 серпня           2008 року згідно договору купівлі-продажу набув право власності на об`єкт нерухомого майна. Тобто, на момент прийняття оспорюваних рішень                     та Державного акта на право постійного користування (1995 рік та 2003 рік) він не був власником вказаного нерухомого майна і його права прийняттям вищевказаних рішень та Державного акта не могли бути порушеними.
 
Щодо рішення 17 сесії 7-го скликання Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району від 18 червня 2017 року № 12, яким позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування вказаного об`єкта нерухомого майна площею 0,1000 га,                 то це рішення також не може підтверджувати факту порушення прав позивача, оскільки сільській раді на момент прийняття даного рішення було відомо,            що земельна ділянка, на яку позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомості, перебуває у користуванні іншої особи - Нижньостуденівської ЗОШ    І-ІІІ ступенів згідно Державного акта на право постійного користування від 02 жовтня 2003 року і її право користування в установленому законом порядку не припинено.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 302/271/18, витребувано її з Міжгірського районного суду Закарпатської області.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду,   у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не застосував норми закону, а саме: статтю 19 ЗК України (у редакції 1990 року), статті 116, 120 ЗК України (у редакції станом на час державної реєстрації права постійного користування згідно Державного акта). Крім того, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що державна реєстрація спірного Державного акта була здійснена у 2003 році та мала відповідати нормам ЗК України, який набрав чинності у 2002 році.
 
Доводи інших учасників справи
 
У березні 2020 року ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області подало              до Верховного Суду пояснення на касаційну скаргу, в якому вказувало,                що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке було помилково скасовано судом апеляційної інстанції. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суди встановили, що рішенням ІХ сесії ХХІІ скликання Нижньостуденівської сільської ради від 14 грудня 1995 року без номера «Про передачу земель                у постійне користування», Нижньостуденівській ЗОШ І-ІІІ ступенів передано              у постійне користування земельну ділянку, яка знаходиться «біля старого приміщення школи».
 
Рішенням ІХ сесії ХХІІ скликання Нижньостуденівської сільської ради                   від 14 грудня 1995 року без номера «Про розгляд заяв громадян села                    на приватизацію земельних ділянок» надано дозвіл на передачу у постійне користування земельних ділянок Верхньостуденівській ЗОШ площею 2,70 га             в с. В.Студене, в ур. «Двір. Дослідна ділянка».
 
На підставі рішення ІХ сесії ХХІІ скликання Нижньостуденівської сільської ради від 14 грудня 1995 року Нижньостуденівській ЗОШ І-ІІІ ступенів 02 жовтня 2003 року виданий Державний акт на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 000961, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 5.
 
Рішенням 41 сесії 5 скликання Нижньостуденівської сільської ради                        від 10 вересня 2010 року № 23 внесено зміни до Державного акту на право постійного користування та долучено земельну ділянку площею 1,15 га Нижньостуденівської ЗОШ І-ІІ ступенів навчально-дослідної ділянки в ур. «Біля гаража».
 
З плану зовнішніх меж землекористування вбачається, що земля, передана             у постійне користування Нижньостуденівській ЗОШ І-ІІІ ступенів, розташована       в с. Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області та складається з п`яти окремих незалежних одна від одної земельних ділянок (об`єктів). Зокрема, земельна ділянка площею 0,5379 га - виділена для обслуговування Верхньостуденівської школи; земельна ділянка площею 1,15 га - виділена для обслуговування Нижньостуденівської ЗОШ І-ІІ ступенів навчальна-дослідна ділянка в ур. «Біля гаража»; земельна ділянка площею 0,9450 га в ур. «Долина - над асфальтною дорогою»; земельна ділянка площею 0,1867 га - ур. «Біля сільської ради»; земельна ділянка площею 0, 8960 га - ур. «Ясінники». 
 
Згідно договору купівлі-продажу від 26 серпня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі № 52, позивач ОСОБА_2 набув право власності на 93/1000 частин будівлі відокремленою площею 651,02 кв. м від загальної площі будівлі 665,4 кв. м, яка розташована в селі Верхній Студений, без реєстраційного номера, Міжгірського району, Закарпатської області. 70/1000 частин даної будівлі на праві власності згідно свідоцтва про право власності б/н від 12 травня 2002 року належить Нижнньостуденівській сільській раді
 
Згідно інформації, наданої сільською радою 12 лютого 2018 року за № 50              на земельних ділянках, які перебувають у постійному користуванні Нижньостуденівської ЗОШ І-ІІІ ступенів згідно Державного акта на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 000961 від 02 жовтня 2003 року знаходяться наступні об`єкти:
 
- 930/1000 тисячних частин об`єкта нерухомого майна нежитлового призначення у с. Верхній Студений, б/н, Міжгірського району Закарпатської області, співвласником якого є позивач;
 
- 70/1000 тисячних частин об`єкта нерухомого майна нежитлового призначення      у с. Верхній Студений б/н, Міжгірського району, співвласником якого                        є Нижньостуденівська сільська рада;
 
- Верхньостуденівська школа, на земельній ділянці площею 0,5379 га;
 
- в ур. «Долина - над асфальтною дорогою», площа 0,9450 га, ур «Біля сільської ради» площа 0,1867 га, ур. «Ясінники» площа 0,8960 га - немає об`єктів нерухомого майна.
 
Об`єкт нерухомого майна співвласником якого є позивач розміщений                    на земельній ділянці площею 0,5379 га біля Верхньостуденівської школи, яка зазначена в Державному акті на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 000961, як земельна ділянка № НОМЕР_1 .
 
Рішенням 17 сесії 7-го скликання Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району від 18 червня 2017 року №12 позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах населеного пункту в с. Верхній Студений за рахунок земель житлової та громадської забудови, для обслуговування будівлі в с. Верхній Студений ур. «Біля школи», Міжгірського району, Закарпатської області, площею 0,1000 га.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних    на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року            № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких      не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку,         що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Оскільки касаційна скарга надійшла до суду у січні 2020 року, то за таких обставин розгляд касаційної скарги Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України в редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права          чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи     в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального             чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах                           їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. 
 
Згідно пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
 
Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
 
Відповідно до пунктів «г» та «д» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.
 
Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
 
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Отже, реалізації права особи на позов із застосуванням відповідного способу захисту передує порушення, невизнання чи оспорення її права, свободи                  чи інтересу. При цьому, суд повинен установити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову                               в їх задоволенні.
 
Установивши, що на момент прийняття оспорюваних рішень та Державного акта на право постійного користування (1995 рік та 2003 рік) ОСОБА_1        не був власником нерухомого майна, а тому його права прийняттям вищевказаних рішень та Державного акта не могли бути порушеними, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення                       є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів        не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється                        та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції,       а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи               у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                       її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
В. М. Коротун
 
М. Є. Червинська