ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» липня 2020 року м. Херсон

Справа № 650/1400/19 
Провадження № 22-ц/819/854/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя – доповідач)	Воронцової Л. П.	
суддів:	Ігнатенко П. Я.,	
  	Полікарпової О. М.	
секретар	Сікора О. В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області у складі судді Коваля В. О. від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2019 року ОСОБА_1  звернулася з вище зазначеним позовом до суду, мотивуючи його тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,15 га, що розташована  АДРЕСА_1 .
01 серпня 2019 року їй стало відомо, що відповідно до договору підряду на будівництво № 11/02/19 від 11 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_3 , на належній їй земельній ділянці останній планує не пізніше 05 вересня 2019 року почати будівництво дерев`яної конструкції, як окремої будівлі. 
За вказаним договором підряду ОСОБА_2 сплатив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 49 424 грн.
Позивач зазначала, що вона, як власник земельної ділянки не мала волевиявлення на укладення та підписання вищевказаного договору, своєї згоди на будівництво відповідачам не надавала і не уповноважувала будь-кого укладати договір підряду на будівництво, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог та зазначаючи, що вказаним договором порушені її законні права, як власника земельної ділянки, гарантовані ст. 40 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України, ст. 90 ЗК України і укладений договір, як такий, що порушує публічний порядок, в силу ст. 228 ЦК України є нікчемним, просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину і зобов`язати ПП ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 передоплату, внесену 15 лютого 2019 року в сумі 49 424,00 грн. за договором підряду на будівництво від 11 лютого 2019 року.
Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального ті процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що вона, як власник земельної ділянки не мала волевиявлення на укладення та підписання договору підряду, своєї згоди на будівництво відповідачем дерев`яної конструкції, як окремої будівлі, не надавала і не уповноважувала будь-кого укладати договір підряду на будівництво; посилаючись на ст. 228 ЦК України зазначала, що оспорюваний договір порушує публічний порядок, а тому є нікчемним.
У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважав рішення суду таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а апеляційну скаргу обґрунтованою; ФОП ОСОБА_3 посилається на необґрунтованість апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що доказів недійсності договору підряду позивачем суду не надано; метою укладення договору було здійснення подарунку позивачеві, яка б набула права власності на збудований на її земельній ділянці будинок; позивач заперечує проти подарунку через неналежну якість деревини, що свідчить про односторонню відмову від правочину та не є підставою для визнання його недійсним, тому відсутнє порушення прав позивача.
Колегія суддів повністю погодитися з висновком суду першої інстанції не може з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 жовтня 2007 року і Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94115650, ОСОБА_1 на праві власності належать житловий будинок і земельна ділянка, розташовані по АДРЕСА_1 площею 0,15 га, кадастровий номер 6520955100:01:001:0386 /а. с. 10, 13/.
11 лютого 2019 року між ОСОБА_2 (замовник) та приватним підприємцем ОСОБА_3 (підрядник) було укладено договір підряду, за умовами якого замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов Договору виконання комплексу будівельно-монтажних робіт з будівництва дерев`яної конструкції як окремої будівлі, на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту та розташована за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 18-22/.
На виконання умов договору  ОСОБА_2 сплатив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 49 424 грн./а. с. 28/.
Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право: споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.
Частиною 1 ст. 120 ЗК України встановлено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо).
Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.
Укладення вказаного договору підряду, предметом якого є будівництво дерев`яної будівлі, як окремої будівлі на земельній ділянці, належній ОСОБА_1 не власником земельної ділянки та без її згоди порушує права ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Вказаний договір порушує публічний порядок, оскільки спрямований на порушення Конституційних прав і свобод ОСОБА_1 , тому він є нікчемним.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у зазначеній частині підлягають задоволенню, оскільки суд неправильно витлумачив норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і висновки суду не відповідають обставинам справи.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ПП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 49 424,00 грн задоволенню не підлягають, оскільки правом стягнення вказаних грошових коштів наділений Чепурний В. В., а докази про делегування ним ОСОБА_1 таких повноважень у справі відсутні.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові з інших підстав.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити задовольнити частково.
Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 березня 2020 року скасувати, постановити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину – відмовити з інших підстав.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Дата складання повного судового рішення 17 липня 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова 

Судді: П. Я. Ігнатенко 

О. М. Полікарпова