Справа № 128/1567/20
Провадження № 22-ц/801/1567/2020
Категорія: 64
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року	Справа № 128/1567/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого – Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Панасюка О.С., 

за участю секретаря судового засідання - Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Вороновицька селищна рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 липня 2020 року, постановлену у складі судді Карпінської Ю.Ф. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, зняття з реєстрації.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив суд позбавити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Зобов`язати Вороновицьку селищну раду зняти з реєстрації місця проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху через недоплачений судовий збір, а також не зазначення хто є законним представником неповнолітніх відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та не надання доказів про право власності позивача на спірну квартиру.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто через не усунення позивачем недоліків позовної заяви. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги        

Не погодившись із цією ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рух справи в суді апеляційної інстанції 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2020 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Марчук В. С., Панасюк О. С.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою та надано іншим учасника справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Панасюк О. С.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2020 справу призначено до апеляційного розгляду на 01 жовтня 2020 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції неправильно обрахував ставку судового збору, яка підлягала до сплати за подачу апеляційної скарги. Окрім цього, положеннями ЦПК України не передбачено вирішення питання про склад учасників судового процесу, їх представників на стадії відкриття провадження у справі. 

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не надали.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали заяви, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху через недоплачений судовий збір, а також не зазначення хто є законним представником неповнолітніх відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та не надання доказів про право власності позивача на спірну квартиру.

На виконання вимог ухвали, ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків позовної заяви. 

Також указав, що сплачений ним судовий збір у розмірі 1 681, 60 грн відповідає вимогам ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» щодо розміру судового збору.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14 липня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали суду у встановлений судом строк, а саме: не сплатив судовий збір в повному обсязі, не зазначив хто є законним представником неповнолітніх відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та не надав правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з наступних підстав.

У п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, могли бути усунуті під час підготовчого провадження, при цьому суд наперед надав оцінку доказам, поданим позивачем в обґрунтування своїх вимог, та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Крім цього, п. 1 ч. 1 статті 189 ЦПК України передбачено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Отже, суд першої інстанції остаточно встановлює склад учасників справи та їх законних представників у підготовчому засіданні, а тому залишення позовної заяви без руху з підстав не визначення позивачем законних представників неповнолітніх відповідачів суперечить змісту п. 1 ч. 1 статті 189 ЦПК України.

Що стосується висновків суду першої інстанції про недоплату позивачем судового збору – колегія суддів указує на таке.

Пунктом 2 частини 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Виходячи зі змісту вказаних положень Закону позивач вірно сплатив судовий збір у розмірі 1 681, 60 грн, тобто за кожну немайнову вимогу.

У п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №9 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді; у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду.

Положення ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачають процесуальну можливість суду вчинити перевірку повноти сплати судового збору і його корегування, розподіл судового збору між сторонами і згодом, в тому числі за наслідками розгляду справи по суті.

В абзаці 3 п. 16 вищевказаної постанови Пленуму № 10 роз`яснено, що остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову, а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Аналіз змісту положень пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентна практика Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» ( Kreuz v. Poland )), вказують на те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права та має переслідувати законну мету.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

На наведені вище обставини, суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Викладене свідчить, що суд першої інстанції мав можливість відкрити провадження у справі, розглянути спір по суті та за результатом вирішення справи стягнути належну суму судового збору, однак потрактував норму процесуального права надто суворо, що призвело до помилкового повернення позовної заяви ОСОБА_1 , що в свою чергу позбавило заявника права на доступ до суду і завадило розгляду його позовних вимог та відповідно є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, суд не врахував того, що вказані в ухвалі недоліки, могли бути усунені при ухваленні рішення судом, шляхом стягнення недоплаченої суми судового збору з відповідної сторони.

Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу  Вінницького районного суду Вінницької області від 14 липня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                          С.К. Медвецький 

Судді:                                                                  С.Г. Копаничук 

                                                                         О.С. Панасюк