ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6063/19          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 липня 2020 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Коротких А.Ю., 
          Федотова І.В.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся  до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області у не зарахуванні до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 в зоні відчуження ЧАЕС в полуторному розмірі з 01.01.2004, як роботу по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області у невірному зарахуванні розміру загального страхового стажу ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області у невірному визначенню понаднормового стажу ОСОБА_1 з урахуванням норм ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу всі періоди роботи ОСОБА_1 в зоні відчуження ЧАЕС, починаючи з 01.01.2004 в полуторному розмірі, як роботу по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, на підставі довідок встановленої форми, затвердженими постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань від 09.03.1988 №122 та постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 №920;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 та виплачувати її надалі, виходячи із загального страхового стажу не менше ніж 69 років 2 місяці 19 днів, набутого станом на 01.01.2018, в тому числі з яких: страховий стаж у полуторному розмірі з 01.01.2004 по 02.08.2016 за Списком №1 - 6 років 3 місяці 08 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 та виплачувати її надалі, збільшивши доплату за понаднормовий стаж за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років.
Рішенням  Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач здійснив невірний розрахунок стажу позивача для при обчисленні пенсії.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.01.2008 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області та отримує пенсію за віком, яка призначена із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач у періоди з 05.05.1995 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 31.12.2013, з 01.12.2013 по 30.11.2015 та з 01.12.2015 по 02.08.2016 була безпосередньо зайнята на роботах за списком № 1, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах.
Вказані обставини підтверджуються даними, наведеними у довідках Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" від 14.12.2007 №22338, від 17.02.2009 №23393, від 31.12.2009 №24928, від 31.12.2013 №2416, від 30.11.2015 №3728, від 22.10.2017 №5508 та трудовій книжці серії БТ-I №6234152, копії яких наявні в матеріалах справи.
Позивач є громадянкою, яка постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується копією відповідного посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_1 , виданого Київською обласною державною адміністрацією 23.09.1993.
Так, 30.05.2019 позивач звернулась до пенсійного органу з заявою, в якій просила надати: детальний розрахунок складових її обчисленої пенсії (з конкретикою по страховому стажу згідно зі списком №1) станом на 01.01.2016; розрахунок пенсії (з конкретикою по страховому стажу згідно зі списком №1) після перерахунку її пенсії з часу набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" - на 01.10.2017; детальний розрахунок складових її обчисленої пенсії (з конкретикою по страховому стажу згідно зі списком №1) станом на 01.01.2018.
Розглянувши звернення позивача, пенсійний орган, листом від 18.06.2019 №2041/01, повідомив їй, що станом на 01.01.2016 її загальний трудовий стаж становив 39 років 10 місяців 10 днів, з яких більше 20 років роботи за списком №1 (без урахування кратності розрахунку), стаж було зараховано по 30.11.2015; індивідуальний коефіцієнт стажу (з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35) становив: ((39 + 20) х 12 + 10) : 12 : 100 = 0,59833 х 1,35 = 0,80775; індивідуальний коефіцієнт заробітної плати визначався за періоди з 01.07.2000 по 30.11.2013 і становив 4,54161; основний розмір пенсії станом на 01.01.2016 становив: 0,80775 х 4,53161 х 1650,43 = 6041,25 грн.; доплата за понаднормовий стаж 311,46 грн. (за 29 років); додаткова пенсія ЧК за 4 категорію 56,94 грн.; доплата згідно постанови КМУ №327 - 100,00 грн.; загальний розмір пенсії станом на 01.01.2016 - 6509,65 грн. З 01.10.2017 проведено перерахунок пенсії, після якого основний розмір пенсії з 01.10.2017 складав: 0,59833 х 4,53161 х 3764,40 грн. = 10206,79 грн.; доплата за понаднормовий стаж 311,46 грн. (за 29 років); додаткова пенсія ЧК за 4 категорію 56,94 грн.; загальний розмір пенсії станом на 01.10.2017 - 10575,19 грн. З 01.01.2018 пенсію було перераховано згідно поданої заяви №163 від 15.01.2018 з додаванням лише стажу; стаж зараховано по 31.12.2017; таким чином з 01.01.2018 загальний трудовий стаж становив 41 рік 11 місяців 11 днів, з них більше 21 року роботи за Списком №1 (без урахування кратності розрахунку), індивідуальний коефіцієнт стажу склав: ((41 + 21) х 12 + 22) : 12 : 100 = 0,62917; основний розмір пенсії з 01.01.2018 склав: 0,62917 х 4,53161 х 3764,40 грн. = 10732,88 грн.; доплата за понаднормовий стаж 343,68 грн. (за 32 роки); додаткова пенсія ЧК за 4 категорію 56,94 грн.; загальний розмір пенсії станом на 01.01.2018 - 11133,50 грн. Крім того, повідомлено, що пільговий стаж за Списком №1 було зараховано до 02.08.2016, згідно наданої довідки №5008 від 22.10.2017.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні до стажу роботи періодів роботи в зоні відчуження з 01.01.2004 у полуторному розмірі, діяв правомірно, у спосіб та у відповідності до вимог чинного пенсійного законодавства. Також суд вказав, що відповідач у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин правомірно припинив виплату позивачу збільшення пенсії.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За приписами статті 62 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не заперечується стаж роботи позивача за Списком № 1. Водночас, позивач стверджує, що період такого стажу роботи в зоні відчуження мав бути врахований позивачем в полуторному розмірі з 01.01.2004. Також позивач вказує, що відповідач при обчисленні пенсії протиправно не збільшив доплату за понаднормовий стаж за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років.
Щодо врахування в полуторному розмірі періоду стажу роботи в зоні відчуження за Списком № 1.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року № 831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» (з подальшими змінами та доповненнями) визначено, що особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження, час роботи або служби зараховується до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36).
Наведена постанова Кабінету Міністрів України прийнята у відповідності з положеннями статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка передбачає пільги щодо обчислення стажу роботи.
Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за пільговим стажем, за Списком №1, тобто, із зменшенням пенсійного віку, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Таким чином, позивачем обрано умови та порядок пенсійного забезпечення при призначенні пенсії,  визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності 01.01.2004.
Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що він розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до частини другої названої статті виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Пунктом 16 Розділу XV Прикінцеві Положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Періоди, з яких складається страховий стаж визначено статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу дев`ятого частини третьої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що за періоди трудової діяльності після 01.01.2004 винятки в обчисленні страхового стажу не в одинарному розмірі можуть бути передбачені виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, згідно абзацу десятого частини третьої статті 26 загаданого Закону встановлено, що за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Таким чином, вимоги Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачають можливість зарахування до страхового стажу додатково по одному року за кожний повний рік стажу роботи за Списком № 1. Проте, норми цього закону не містять положень про те, що стаж роботи за списком № 1 зараховується до страхового стажу у полуторному розмірі. Так само норми зазначеного закону не містять посилань на можливість застосування при розрахунку страхового стажу за списком № 1 положень інших законодавчих актів та/або нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, зокрема згаданої вище постанови від 10 вересня 2008 року № 831.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин, зокрема до періоду трудової діяльності позивача після 01.01.2004 підлягають застосуванню положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які не передбачають зарахування стажу роботи за списком № 1 до страхового стажу у полуторному розмірі.
Відтак, період трудової діяльності (роботи) позивача з 01.01.2004, що враховуються до страхового стажу, як вказано в частині четвертій статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», крім випадків, передбачених саме цим Законом, мають вираховуватися на загальних підставах - в одинарному розмірі.
Отже, відмовляючи у зарахуванні спірних періодів у полуторному розмірі  відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.
Щодо збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 15 років.
Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що право на збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений вказаною нормою стаж, мають право особи виключно за умови отримання ними пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тобто у даному випадку, законодавцем обраний особою порядок розрахунку пенсії визначено ключовою умовою для збільшення пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Водночас, як встановив суд першої інстанції та чого не спростовано позивачем в апеляційній скарзі, позивач не виявляла бажання переходу на пенсію за віком на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому підстави для застосування частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутні.
Окрім того, як вказано відповідачем, позивачу було збільшено розмір пенсії відповідно до абзацу другого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
Посилання скаржника на рішення судів в інших справах колегія суддів відхиляє в силу частини сьомої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а н рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          А.Ю. Коротких

Суддя          І.В. Федотов