Ухвала
01 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 346/2774/19
провадження № 61-8835ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 17 лютого 2020 року у складі судді Беркещук Б. Б. та постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Мелінишин Г. П., Ясеновенко Л. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про стягнення грошових коштів.
 
Позов мотивував тим, що 04 лютого 2014 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDN80000740444314 «Вклад Стандарт», за умовами якого він передав банку грошові кошти у розмірі 11 903,81 доларів США із нарахуванням 9 процентів річних на суму вкладу щомісячно, мінімальний термін вкладу 6 місяців.
 
26 серпня 2014 року він звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою повернути грошові кошти, що знаходилися на депозитному вкладі, проте йому було відмовлено.
 
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року стягнуто з ПАТ «ПриватБанк» на його користь грошові кошти у розмірі 
11 903,81 доларів США (сума банківського вкладу), 1 500,48 доларів США (проценти за користування банківським вкладом) та 6 661,44 грн (три проценти річних за порушення грошового зобов`язання).
 
Посилаючись на те, що грошові кошти в сумі 11 903,81 дол. США депозитного вкладу та 1 500,48 дол. США - нарахованих процентів, він отримав лише 
01 лютого 2019 року, просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 3 749,76 доларів США - дев`ять процентів річних за користування вкладом за період з 01 липня 2015 року по 01 лютого 2019 року та 41 752,21 грн - пеня за неналежне виконання банком зобов`язань щодо повернення грошових коштів. 
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
 
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 17 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Івано - Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь три проценти річних за період з 01 липня 2015 року по 31 січня 2019 року 1 281,92 дол. США та пеню у розмірі 
8 755,84 грн.
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У червні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», в якій заявник просив рішення Коломийського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 17 лютого 2020 року та постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції,посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі становить 133 433,84 грн (3 749,76 доларів США, що на момент ухвалення рішення суду еквівалентно 91 681,63 грн + 41 752,21 грн), яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00*100=210 200,00). 
 
Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
 
Перевіряючи наведені АТ КБ «ПриватБанк» підстави для відкриття касаційного провадження, зокрема, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 червня 
2018 року у справі № 760/3445/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі 
№ 554/3200/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 592/6332/15-ц та від 
19 квітня 2019 року у справі № 607/18157/15-ц, оскільки встановлені судами фактичні обставини справи не є подібними.
 
З огляду на наведене, відсутні підстави вважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 17 лютого 2020 року та постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:        	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак