ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/73/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дмитрухи Дмитра Миколайовича  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду  від  20.03.2020 р. (суддя Жук Р.В., повне судове рішення складено 20.03.2020 р.)  в справі № 340/73/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплати боргу (недоїмки) № Ф-499-52 від 29.11.2019 р., якою йому визначено суму боргу в розмірі 18 091,26 грн.
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.
          В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує, що позивач  не має статусу фізичної особи-підприємця, оскільки  ще в 1998 році ним подана заява про припинення підприємницької діяльності, тому не є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позивачем не подавалось жодних заяв станом на 01.07.2004 р. про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності, не подавались звіти, а відповідачем не здійснювалась перевірка позивача.
          У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, що згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований в міській раді міста Кропивницького 01 лютого 1996 року (дата державної реєстрації) за номером державної реєстрації 66977883. В контролюючому органі взято на облік 01 лютого 1996 року.
ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування, на облік як платник єдиного соціального внеску був взятий в контролюючому органі 17 лютого 2014 року, реєстраційний номер № 0000000136823.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державну реєстрацію припинення  проведено 03 січня 2020 року.
Відповідачем винесено вимогу від №Ф-499-52 від 29.11.2019 року про сплату боргу (недоїмки) за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 18091,26 грн. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що включення до ЄДР відомостей про фізичну особу підприємця ОСОБА_1 відповідає приписам законодавства про державну реєстрацію, відсутні докази на підтвердження тому, що запис про державну реєстрацію позивача як фізичної особи    підприємця від 01.02.1996 році    здійснений протиправно або те, що позивач вже не має статусу фізичної особи підприємця, відповідно, у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску  станом на 31 жовтня 2019 року в розмірі 18091,26 грн., тому прийняття вимоги є обґрунтованим.
Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) 01.02.1996 р. був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа.
За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) до ЄДР 14.02.2014 р. внесено запис № 2  444  175 0000 024600 про державну реєстрацію відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (у разі, коли державна реєстрація проведена до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»).
Відповідно до відомостей ЄДР ОСОБА_1 взято на облік у Кропивницькій ДПІ ГУ ДПС у Кіровоградській області  як платника єдиного внеску 17.02.2014 р.
03.01.2020 р.  до ЄДР внесено запис № 24440060003024600 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.
За позицією позивача 10.01.1998 р. ним подано заяву про припинення підприємницької діяльності.
Відповідно до записів в трудовій книжці позивача 10.01.1998 р. він прийнятий на роботу в ПАТ «Глодоси», 25.11.2002 р. звільнено з ПАТ «Глодоси».
29.01.2019 р. ГУ ДПС у Кіровоградській області сформована вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-499-52, якою вимагається від   ОСОБА_1  сплатити суму  боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 18 091,26 грн. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р.  № 2464-VI   (далі  Закон № 2464-VI), відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.
Платниками єдиного внеску є, зокрема,  фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI).
Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1  статті 7 Закону №2464-VI для платників, зазначених в пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5, 5-1 частини 1  статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Приписам абзацу 2 пункту 2 частини 1  статті 7 Закону №2464-VI  визначено, що в разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Пунктом 3 частини 1  статті 7 Закону №2464-VI встановлено, що для платників, зазначених в пункті 4 частини 1  статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, з аналізу наведеного вбачається, що для фізичних осіб-підприємців, незалежно від того на якій системі оподаткування перебуває такий підприємець, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, не залежно від розміру отриманого доходу.
Відповідно до абзацу 3 частини 8  статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5, 5-1 частини 1  статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Нормами абзацу 4 частини 8  статті 9 Закону №2464-VI  визначено, що періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених в пунктах 4, 5 частини 1  статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. В разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Крім того, згідно із частиною 12  статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Аналіз приведених приписів Закону № 2464-VI дає підстави для висновку, що законодавцем встановлено обов`язок для фізичної особи-підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.
Зважаючи на те, що відповідно до відомостей ЄДР позивач в період з 17.02.2014 р. по 03.01.2020 р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець, звітність з ЄСВ не подавав, єдиний внесок не сплачував,  є правомірним прийняття контролюючим органом вимоги про сплати боргу (недоїмки) № Ф-499-52 від 29.11.2019 р., якою йому визначено суму боргу в розмірі 18 091,26 грн.
Суд визнає необґрунтованими доводи апелянта стосовного того, що  з 1998 року позивач не займається підприємницькою діяльністю, а тому не повинен сплачувати ЄСВ, з огляду на наступне.
Позивачем не надано жодних доказів щодо припинення підприємницької діяльності у 1998 році, навпаки за відомостями ЄДР  державна реєстрація припинення підприємницької діяльності позивача проведена   03.01.2020 р.
Крім того, позивачем не підтверджено документально твердження про подання ним в 1998 році  заяви про припинення підприємницької діяльності, хоча судом в процесі апеляційного перегляду справи витребувано таки докази.
Твердження позивача про те, що він був найманим працівником та за нього роботодавцем сплачено єдиний внесок, в контексті спірних правовідносин також є необґрунтованими.
Як зазначено вище, відповідно до записів в трудовій книжці позивача 10.01.1998 р. він прийнятий на роботу в ПАТ «Глодоси», 25.11.2002 р. його звільнено з ПАТ «Глодоси». Трудова книжка позивача не містить відомостей про те, що після звільнення з ПАТ «Глодоси» позивач  перебував у трудових відносинах з іншими суб`єктами господарювання.
Проте, спірною вимогою визначено заборгованість за сплату єдиного внеску  з 2018 року по 31.10.2019 р.
Таким чином, факт перебування позивача в трудових правовідносинах з ТОВ «Глодоси» з 10.01.1998 р. по 25.11.2002 р. не має правового значення у питанні визначення позивачу заборгованості зі сплати ЄСВ.
Доказів того, що позивач підлягає звільненню від сплати єдиного внеску в силу закону, до суду не надано.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дмитрухи Дмитра Миколайовича  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду  від  20.03.2020 р. в справі № 340/73/20  залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду  від  20.03.2020 р. в справі № 340/73/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 17.08.2020 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 17.08.2020 р
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко