ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 р.	Справа № 520/13698/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Донець Л.О. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.04.20 року по справі № 520/13698/19
за позовом     ОСОБА_1      
до     Департаменту захисту економіки Національної поліції України                       
про визнання протиправними дії та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в якому просив:
- визнати протиправними дії та бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в день звільнення 27.09.2019;
- зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період: з 13 по 31 грудня 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року;
- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 27.09.2019 по час вирішення вказаного спору;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з підготовкою справи до розгляду в суді, у розмірі 3 200 грн.
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 позов задоволено частково.
          Визнано протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в день звільнення 27.09.2019.
          Зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період: з 13 по 31 грудня 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, із врахуванням наявності підстав визначених Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282-XII від 03.07.1991 року та Порядком проведення індексації грошових доходів населення затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.
          В іншій частині позовних вимог відмовлено.
          Стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1  сплачений судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
          Стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.
          Відповідач, не погодившись з таким рішенням, подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
          В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що законодавчими актами було визначено право в поліцейських на індексацію їх грошового забезпечення, однак до внесення відповідних змін до Порядку № 1078, був відсутній механізм здійснення обрахування такої індексації саме для поліцейських, а тому у Департаменту були відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 13 по 31 грудня 2016 року, і з січня по жовтень 2017 року. Також зазначає, що сума витрат позивача на правничу допомогу, враховуючи предмет позову, категорію даної справи, нескладність позову, невеликий об`єм доказової бази, відсутність в матеріалах справи будь-яких поданих представником позивача процесуальних документів , на думку Департаменту є неспівмірною та необґрунтованою.
          В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання       повідомлені своєчасно та належним чином. 
          Відповідно до    ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених    про дату, час і місце    розгляду справи, не перешкоджає    розгляду    справи.
          У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.
          Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом встановлено, що  наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №332 о/с від 16.12.2016 року ОСОБА_1 було призначено на службу в Управління захисту економіки в Харківській області ДЗЕ Національної поліції України на посаду старшого інспектора з 13.12.2016 року.
          Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №103 о/с від 14.05.2018 року позивача було призначено на посаду оперуповноваженого (за рахунок посади старшого оперуповноваженого) міжрайонного відділу №2 (м. Чугуїв) управління захисту економіки в Харківській області.
          Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №123 о/с від 05.06.2018 року позивача було призначено на посаду оперуповноваженого (за рахунок посади старшого оперуповноваженого) відділу протидії злочинам у бюджетній сфері управління захисту економіки в Харківській області.
          Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №255 о/с від 16.08.2019 року позивача було призначено на посаду оперуповноваженого відділу протидії злочинам у бюджетній сфері управління захисту економіки в Харківській області. 
          Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №299 о/с від 24.09.2019 року позивача було звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” з 27.09.2019 року.
          Представником позивача до Департаменту захисту економіки Національної поліції України направлено клопотання від 22.10.2019 року, в якому просив здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за наступні періоди, а саме: з 13 по 31 грудня 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 20 і 7 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року та здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 27.09.2019 по час здійснення виплати.
          Сторонами по справі не заперечувалось, що позивачу за період з 13.12.2016 року по жовтень 2017 року не здійснювалось нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.
          Вважаючи протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
          Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиплата індексації грошового забезпечення за певний період є пасивною формою поведінки відповідача, як суб`єкта владних повноважень, а тому належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в день звільнення 27.09.2019 року та зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період: з 13 по 31 грудня 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, із врахуванням наявності підстав визначених Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282-XII від 03.07.1991 року та Порядком проведення індексації грошових доходів населення затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003.
          Враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, частковим задоволенням позовних вимог та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3200,00 грн., підлягає частковому задоволенню у розмірі 1600,00 грн.
          Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно з ч.2   ст.19 Конституції України   передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Положеннями   Закону України "Про Національну поліцію"   (далі - Закон № 580) встановлено, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до      закону      та інших нормативно-правових актів України (п. 4 ч. 10      ст. 62 Закону України "Про Національну поліцію") .
Згідно частин 1, 2 та 5   статті 94 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Відповідно до   статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"   (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Статтею 2 Закону № 1282   визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Приписами   статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"   передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Положеннями   статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"   встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Згідно частини 2   статті 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, з метою реалізації цих положень   Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"   Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 2003 року № 1078   затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).
Порядок № 1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку № 1078).
Пунктом 6 Порядку № 1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої      статті 233 Кодексу законів про працю України   зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.
Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.
Доводи апеляційної скарги, що Порядком не було передбачено проведення індексації грошового забезпечення поліцейських, суд вважає неприйнятними, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями   Закону України "Про Національну поліцію"   та   Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Юридична сила   закону   як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в      Конституції України.
Однією з ознак, яка відрізняє   закон   від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої   статті 85 Конституції України   закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.
Відповідно до   Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп       (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.
Ще однією ознакою, яка відрізняє   закон      від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.      Статтею 92 Конституції України      визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.
Вища юридична сила   закону   полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі      законів      та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях      Конституції України.
Згідно      частини 3   статті 113 Конституції України      Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується   Конституцією   та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до      Конституції      та законів України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам   закону      слід застосовувати норми   закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Оскільки право на індексацію грошового забезпечення позивача, передбаченого   Законом України "Про Національну поліцію"   та   Законом України "Про індексацію грошових доходів населення"   порушено, воно підлягає відновленню в судовому порядку.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції, що позивачеві протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення з 13 грудня 2016 року по жовтень 2017 року.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 в справі № 823/2249/18.
Таким чином, бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення є протиправною.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо доводів апелянта про безпідставне стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2-6 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 по справі № 61-3416св18.
          На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано договір про надання правової допомоги від 30.09.2019 року укладений між ОСОБА_1 (Замовник) та адвокатом Полторапавловим Максимом Геннадійовичем (Адвокат), згідно якого Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами.
          Також, заявником надано до суду акт виконаних робіт, згідно якого вартість послуг склала 3200 грн. Крім того, до суду надано дублікат квитанції № 0.0.1532586256.1 від 22.11.2019 про сплату позивачем 3200 грн. за послуги адвоката.
          Позивач у позовній заяві просив суд, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з підготовкою справи до розгляду в суді, у розмірі 3200 грн.
          Судом першої інстанції враховано співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, частковим задоволенням позовних вимог та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) заява задоволена частково та стягнуто на користь позивача 1600 грн. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо  стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 1600 грн.
Разом з тим, доводи відповідача про не співмірність стягнутої суми предмету позову, категорії судової справи та  необґрунтованості її, з огляду на нескладність позову, невеликий об`єм доказової бази та відсутність в матеріалах справи будь-яких поданих процесуальних документів представником позивача, є недоведеними.
Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Проте, апелянтом не доведено належними доказами  не співмірність стягнутої судом суми на користь позивача.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
          Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 року по справі № 520/13698/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	Л.О. Донець    Л.В. Любчич