ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/5442/16
адміністративне провадження № К/9901/45383/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Стародуба О.П.,
суддів - Єзерова А.А., Кравчука В.М.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.02.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного Банку України, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправною бездіяльності,
встановив:
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Національного банку України у 2014 році, що полягала у невжитті належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках АТ «Дельта Банк», коли на думку позивача Національний банк України мав вчасно прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2017 позовну заяву залишено без розгляду. 
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 позивачу відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2017 залишено без змін.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані пропуском позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом.
З ухваленими у справі рішеннями судів позивач не погодився та подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, справу направити справу продовження розгляду до суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанції дійшли помилкового висновку щодо визначення моменту з якого позивач дізнався про порушення власних прав.
Відповідачем подано заперечення на касаційну скаргу, в яких він просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а рішення судів попередніх інстанцій залишити в силі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається з позовної заяви, предметом позовних вимог є бездіяльність Національного банку щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів, яка призвела до порушення прав позивача яка вкладника ПАТ «Дельта Банк» шляхом неповернення особистого вкладу. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Правління Національного банку України  від 02.03.2015 №150 віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних. 
В подальшому Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення №51, яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк».
02.10.2015 постановою правління Національного банку України №664 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Дельта Банк».
Згідно положень ст. 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, цього Закону, Закону України «Про Національний банк України», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.
У відповідності до ч. 3   ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність»   Національний банк України не здійснює банківський нагляд за банком у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, здійснюється ліквідація, крім отримання звітності в установленому Національним банком України порядку.
З урахуванням наведених положень суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що з моменту запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» - 03 березня 2015 року Національний банк України не здійснює банківський нагляд за зазначеним банком, крім отримання звітності в установленому Національним банком України порядку, згідно ч. 3   ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а тому бездіяльність відповідача, яка оскаржується позивачем, мала місце до запровадження тимчасової адміністрації 03 березня 2015 року.
При визначенні початку шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналась або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, або бездіяльності).
Згідно з частиною другої статті   34   Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.
У відповідності до вимог даної статті, на офіційному сайті Фонду 03.03.2015 розміщено інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк».
Таким чином суди попередніх інстанції дійшли висновку, що інформація про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» перебувала в загальному доступі, перебіг строку звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 розпочався з 03 березня 2015 року. 
На думку судів, звертаючись 02 квітня 2016 року до суду з даним позовом, позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується частково з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Відповідно до частини другої статті 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017)  для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 100 КАС України, в зазначеній редакції, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що порушення своїх прав позивач вбачає в бездіяльності щодо незабезпечення захисту інтересів вкладників, невжиття адекватних заходів впливу для попередження визнання банку неплатоспроможним, яка призвела до ліквідації банку.
Водночас, виходячи з положень Закону України «Про банки і банківську діяльність», з моменту прийняття рішення про визнання неплатоспроможним та ліквідацію банку НБУ втрачає можливість застосування до нього заходів впливу або допускати бездіяльність в цій сфері своєї діяльності.
Доводи позовної заяви вказують на те, що негативні наслідки для себе позивач в першу чергу пов`язує саме з визнанням банку неплатоспроможним, тому саме з цього часу він дізнався про порушення своїх прав і саме з цього часу розпочався, передбачений процесуальним законодавством строк звернення до суду з такими позовними вимогами.
Отже вважаючи, що причиною визнання банку неплатоспроможним є бездіяльність НБУ, позивач з часу, коли він дізнався про прийняття НБУ відповідного рішення, вправі був звернутися до суду в межах шестимісячного строку, передбаченого статтею 99 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
Судами попередніх інстанцій вірно визначено початок перебігу строку звернення позивача до суду, однак помилково зазначено, що з цього часу розпочалась протиправна, на думку позивача, бездіяльність відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 351 КАС України   суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної дійшли вірного висновку в цілому, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд, у врахуванням мотивів, викладених в цій постанові, прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Керуючись статтями   345,   349,   350,   356,   359 Кодексу адміністративного судочинства України,
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.02.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                                                                                                                                                          
О.П. Стародуб                                                                                                                     
А.А. Єзеров 
В.М. Кравчук