08 вересня 2020 року 
м. Київ
справа №640/10548/19
адміністративне провадження №К/9901/33762/19

ОКРЕМА   ДУМКА
судді Верховного Суду Стародуба О.П. щодо постанови Верховного Суду від 15.07.2020 та додаткової постанови Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №640/10548/19 за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бершка Україна" про стягнення коштів.

Постановою Верховного Суду від 15.07.2020 касаційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.08.2019, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2019 і додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2019 у справі №640/10548/19 - залишено без змін.
В частині відшкодування судових витрат Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи, додаткова постанова і рішення в частині відшкодування судових витрат на правничу допомогу ухвалені з додержанням норм процесуального права і скаржник не спростував правових висновків судів першої та апеляційної інстанції.
Додатковою постановою від 08.09.2020 Верховний Суд задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бершка Україна" про розподіл судових витрат та постановив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бершка Україна" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 (сорок тисяч) грн. 00 коп.
Задовольняючи заяву Товариства обмеженою відповідальністю "Бершка Україна" про розподіл судових витрат, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем дотримано вимоги ч. 3 ст. 143 КАС України.
Зокрема Суд виходив з того, що в судовому засіданні 15.07.2020 ОСОБА_1 представляла інтереси відповідача самостійно (без інших представників Замовника, Товариства з обмеженою відповідальністю "Бершка Україна"), що свідчить про те, що до закінчення вирішення справи судом касаційної інстанції адвокат відповідача не мала можливості підписати Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) та отримати оплату за надані товариству послуги.
Суд дійшов висновку, що немає підстав стверджувати про те, що представник відповідача мав змогу, але не надав всі необхідні документи до вирішення справи по суті. Документи не були подані до кінця розгляду справи касаційним адміністративним судом з поважних причин, що мало об`єктивний характер.

На підставі статті 34 КАС України вважаю за необхідне висловити окрему думку щодо даних рішень в частині вирішення питання розподілу судових витрат.

Так, за правилами частини першої статті 143 КАС України питання щодо судових витрат суд вирішує у рішенні, постанові або ухвалі.
Як виключення з цього правила, частиною 3 цієї статті передбачено можливість вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Однак, така можливість допускається лише за наявності поважних причин неможливості надати до закінчення судового розгляду докази понесених судових витрат.
Визначення частиною 7 статті 139 КАС України судових витрат не лише таких що сплачені, а і таких, що мають бути сплачені не відміняє положень статті 143 КАС України, якою передбачено загальні підходи до порядку вирішення розподілу судових витрат саме під час постановлення рішення, постанови, ухвали.
Застосування положень статей 139 та 143 КАС України передбачає обов?язкове системне тлумачення цих норм, яке дозволяє зробити висновок, що учаснику справи недостатньо лише «задекларувати» понесення в майбутньому судових витрат, а тим паче витрат на правову допомогу, а необхідно також довести неможливість з поважних причин оплатити її до прийняття рішення (постанови, ухвали) і на підтвердження таких причин надати відповідні докази.
Інакший підхід до розуміння природи судових витрат (зокрема витрат на правову допомогу) та порядку їх відшкодування, певною мірою узалежнить їх розмір від результатів розгляду справи і ускладнить можливість їх ревізії судом на предмет розумності та співмірності відповідно до вимог частини 5 статті 134 та частини 9 статті 139 КАС України.
Крім того, у цій справі поважними причинами, які завадили адвокату до закінчення вирішення справи підписати акт виконаних робіт та отримати оплату за надані позивачу послуги, суд визнав факт самостійного (без інших представників) представництва Коноваловою А.П. інтересів позивача.
На мою думку факт представництва інтересів відповідача у цій справі одним представником не міг бути кваліфікований як поважна причина, а можливість своєчасного оформлення необхідних документів та розрахунку за надану правову допомогу не повинен залежати від кількості представників учасника справи.
За таких обставин рішення про відшкодування судових витрат у цій справі видаються певною мірою необгрунтованими.

Суддя 
О.П. Стародуб