УХВАЛА

28 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 580/439/20
адміністративне провадження № К/9901/18120/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі №580/439/20 за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції у Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:
визнати протиправними дій щодо відмови у внесенні змін до наказу від 2 лютого 2018 року  №35о/с про його звільнення в частині формулювання підстави звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію (за власним бажанням) на пункт 2 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію (через хворобу);
зобов`язати відповідача внести зміни до наказу від 2 лютого 2018 року №35о/с в частині формулювання підстави звільнення позивача зі служби в поліції, вказавши замість пункту 7 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію (за власним бажанням), належну причину звільнення - пункт 2 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію (через хворобу).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з висновками ВЛК та МСЕК йому встановлено інвалідність, пов`язану з виконанням службових обов`язків в органах внутрішніх справ, що є підставою для зміни підстави його звільнення.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій зазначили, що довідка або свідоцтво про хворобу виносяться саме на час фактичного огляду особи. Враховуючи викладене, рішення ВЛК про непридатність особи до служби в поліції, яке є підставою для звільнення через хворобу, повинне передувати звільненню.
Аналогійний правовий висновок закріплений у  постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 рокуу справі №817/1670/17, де зокрема зазначено, що після звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII між сторонами припинені трудові та службові відносини, у зв`язку із чим відповідач втратив повноваження на зміну наказу про звільнення позивача.
У поданій касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
8 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної  скарги позивач працював на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №2 Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області.
Отже, він не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні Закону № 1700-VII.
Як вбачається з рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2020 року зазначену справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак ухвалені у цій справі рішення касаційному оскарженню не підлягають.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі №580/439/20.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  І.В. Дашутін  М.М. Яковенко