ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

06 серпня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 734/1340/19
Головуючий у першій інстанції - Соловей В. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/43/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
голови  судового засідання -  судді Кузюри Л.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
за участі секретарів судового засідання: Шапко В.М., Бивалькевич Т.В.,
позивач: Ніжинська місцева прокуратура Чернігівської області в інтересах Держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації;
відповідачі: Козелецька районна державна адміністрація Чернігівської області, ОСОБА_1 ;
особа, яка подала скаргу: Ніжинська місцева прокуратура Чернігівської області в інтересах Держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації;
оскаржується ухвала Козелецького  районного суду Чернігівської області  від 07 жовтня 2019 року про залишення  позову без розгляду у цивільній справі за позовною заявою Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області в інтересах Держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації до Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, 
прізвище судді: Соловей В. В.; місце ухвалення рішення: смт. Козелець, дата складання повного тексту рішення: 07 жовтня 2019 року,

                                     У С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах Держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації звернувся із позовною заявою до Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області від 30 березня 2007 року № 156 у частині надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області та визнання недійсним державного акта серії ЯГ № 861090 на право власності на земельну ділянку площею 2.00 га, кадастровий номер 7422010400:05:004:0010, що розташована на території Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області, виданий 27 квітня 2007 року Козелецьким районним відділом земельних ресурсів на ім`я ОСОБА_1 , та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010785400070.
Ухвалою Козелецького  районного суду Чернігівської області  від 07 жовтня 2019 року позовну заяву заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах Держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду, заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, виключно якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно. Вказував, що завчасно, до звернення з позовом до суду, Ніжинською місцевою прокуратурою листом від 23.01.2019 року №323 було повідомлено Чернігівську обласну державну адміністрацію про наявні порушення вимог земельного та водного законодавства при відведенні спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , однак належних заходів реагування на захист державних інтересів позивачем  вчинено не було.
Відповідно, на підставі  ст.. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.. 56 ЦПК України зазначені обставини стали підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просила в її задоволенні відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни. 
У поясненнях Чернігівська обласна  державна адміністрація вказувала, що підтримує позов та апеляційну скаргу Ніжинської місцевої прокуратури. Вважає, що належний захист порушених прав та інтересів держави здійснюється в судовому порядку за позовом Ніжинської місцевої прокуратури з вірним визначенням позивачем Чернігівську обласну державну адміністрацію.
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з`явилась,  до суду подала заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що на всій території України запровадженні карантинні заходи, а вона як особа похилого віку не має змоги прибути в судове засіданні.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 (з урахуванням змін і доповнень) судочинство в Україні на час ухвалення цієї постанови здійснюється в умовах карантину».
За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Посилання відповідача в заяві про відкладення на загальнодержавний карантин, як на підставу для чергового відкладення справи, не може бути прийнято до уваги, оскільки постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року не було зупинено роботу судів та не було запроваджено заборону участі сторін у судових засіданнях.
Наразі карантинні заходи є послабленими, зокрема,  з 12 травня 2020 року дозволена робота адвокатських офісів, а з 01 червня 2020 року Україна перейшла на 3 етап карантинних послаблень, в тому числі з 5 червня 2020 року ска¬совано обов`яз¬ко¬ву са¬мо¬ізо¬ля¬цію для осіб стар¬ше 60 ро¬ків.
Враховуючи викладене, а також неодноразові відкладення справи, в тому числі за ініціативою відповідача,  з  повідомленням її учасників про час і місце судового розгляду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності ОСОБА_1 .
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Залишаючи позов заступника прокурора без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що при зверненні до суду з цим позовом прокурор не обґрунтував наявність підстав для здійснення такого представництва, натомість  відповідний уповноважений орган держави не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави, однак відповідних дій ним вчинено не було. 
Крім того, суд першої інстанції послався на те, що державний нагляд у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів покладено на Державну екологічну інспекцію, яка також може звернутися із даним позовом до суду. Суд вважав, що прокурор не має повноважень на ведення справи, та залишив позовну заяву без розгляду з підстав, передбачених п. 1 ч.1ст. 257 ЦПК України.
Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Згідно з п.3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частинами 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
Як вбачається з матеріалів справи, звернувшись до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації, заступник прокурора Ніжинської місцевої прокуратури зазначав, що підставою пред`явлення позову стало порушення вимог законодавства при вирішенні питання про передачу у приватну власність земель, у зв`язку з чим фізична особа у поряду безоплатної приватизації набувала у власність землі водного фонду, що взагалі не передбачено чинним законодавством. 
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратурою Чернігівської області листом від 23.01.2019 року  №  323 вих-19 було повідомлено Чернігівську обласну державну адміністрацію про наявні порушення вимог земельного та водного законодавства при відведенні земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с. 135, 136), однак  листом від 25.02.2019 року №03-09/1192 Чернігівська обласна державна адміністрація повідомила Ніжинську місцеву прокуратуру про те, що заходи щодо повернення земельної ділянки, розташованої на території Остерської міської ради та переданої у 2007 році  ОСОБА_1 для ведення особистого  селянського господарства, не вживались, оскільки на дату прийняття розпорядження вказана земельна ділянка відносилась  до земель сільськогосподарського призначення і повноважень щодо розпорядження зазначеними землями Чернігівська обласна державна адміністрація не мала (а.с.56).
З огляду на викладені обставини, Ніжинською місцевою прокуратурою листом від 12.04.2019 року №2072 вих. 19 було повідомлено Чернігівську обласну державну адміністрацію про пред`явлення позову в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.59). 
Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва може бути оскаржена саме суб`єктом владних повноважень, в інтересах якого прокурор вживає заходи представницького характеру.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, доводи позовної заяви щодо нездійснення захисту інтересів держави Чернігівською обласною державною адміністрацією зазначеною установою  не оскаржуються, заперечень проти представництва саме прокурором інтересів держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації не висловлено, а навпаки представником Чернігівської обласної державної адміністрації підтримано вказане звернення.
Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що заступник прокурора Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області, звертаючись із позовною заявою в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації, згідно з вимогами ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України зазначив наявність підстав для представництва інтересів держави у суді.
За вказаних обставин висновок суду першої інстанції про те, що прокурор не надав доказів на підтвердження права здійснювати захист інтересів держави  суперечить положенням ст.. 263 ЦПК України, оскільки докази щодо вказаних процесуальних повноважень прокурора містяться у наведених  вище матеріалах цієї справи.
Оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст.379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 367, 374, 379, 382, 384, 389, 390, 391  ЦПК України, апеляційний суд
                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області в інтересах Держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації задовольнити. 
Ухвалу Козелецького  районного суду Чернігівської області  від 07 жовтня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти  днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання:                              Судді: