КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2020 року  місто Київ.
Справа № 369/4161/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6871/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                Желепи О.В.,
суддів:                                      Кулікової С.В., Рубан С.М.
секретар судового засідання        Миронюк І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2017 року 
в справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: державне підприємство «Київське лісове господарство», ОСОБА_2 , про  витребування земельної ділянки,-
 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2017 року заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: державне підприємство «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство»), ОСОБА_2 , про визнання рішень сільської ради недійсними, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.
Позов мотивовано тим, що на підставі рішень Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 жовтня 2008 року, 26 березня 2009 року та 21 травня 2009 року ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою, надано дозвіл на вибір місця розташування земельної ділянки, затверджено проект землеустрою та передано йому земельну ділянку площею 0,1616 га для ведення особистого селянського господарства в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 06 грудня 2010 року ОСОБА_2 отримав державний акт на вказану земельну ділянку. У подальшому між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки. ОСОБА_1 на підставі рішення сільської ради від 29 квітня 2014 року № 29-82 змінив цільове призначення земельної ділянки на землі транспорту для розміщення та експлуатації будівель та споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства у с. Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області.
Прокурор вказував, що спірна ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення і перебуває у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», а передача спірної землі у власність фізичній особі відбулася з порушенням норм ЗК України та ЛК України, погодження для вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» не надавалося. Відповідно до чинного на час передачі земельної ділянки законодавства вилучення земель лісогосподарського призначення державної власності, зміна їх цільового призначення належала до компетенції органів виконавчої влади, тобто державної районної адміністрації, тому сільська рада прийняла рішення про виділення вказаної земельної ділянки з перевищенням своїх повноважень.
Ураховуючи викладене, прокурор просив суд: визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його; визнати недійсними рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області «Про затвердження матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки і проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Віта Поштова, з кадастровим номером 3222481201:01:005:0114» від 21 травня 2009 року та рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки» від 29 квітня 2014 року № 29-82; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1616 га з кадастровим номером 3222481201:01:005:0114, що розташована у с. Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2017 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що прокурором не доведено, що земельна ділянка, надана ОСОБА_2 , перебувала у користуванні ДП «Київське лісове господарство». Крім того, спірна земельна ділянка , що вибувала з його власності, має інше цільове призначення, а саме - землі транспорту для розміщення та експлуатації будівель та споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, а позов пред`явлений щодо земель лісогосподарського призначення, то відсутній об`єкт спору, а, крім того, новим власником здійснюється будівництво на земельній ділянці, тому земельна ділянка втратила індивідуальні характеристики. Також суд зазначив, що прокурором пропущено строк позовної давності.
Не погодившись із цим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог жодним чином не вмотивоване, суд лише перерахував докази, представлені повивачем та не взяв їх до уваги, при цьому не зазначивши мотивів та підстав їх відхилення. Окрім того, висновки суду про пропуск строку позовної давності не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки держава в особі Кабінету Міністрів України не могла дізнатися про порушення права на спірну земельну ділянку у 2008 році. Про наявні порушення вимог закону та необхідність їх захисту у судовому порядку йому стало відомо лише у 2017 році, отримавши копію позовної заяви. Враховуючи викладене, апелянт вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону та обставинах справи.
 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 18.12.2017 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 18.04.2018 постанову апеляційного суду Київської області від 18.12.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що сам прокурор зазначає, що «накладення» земельної ділянки вбачається з матеріалів публічної кадастрової карти України, відомостями з якої він саме й обґрунтовував  своєї позовні вимоги. Зважаючи на те, що у відкритому доступі актуальна інформація щодо дійсного стану та місцезнаходження спірної землі з`явилася з 01 січня 2013 року - з моменту відкриття загального доступу до Національної кадастрової системи та початку роботи Публічної кадастрової карти, колегія суддів апеляційного суду прийшладо висновку про те, що саме з вказаної дати держава дізналася/об`єктивно могла дізнатися про порушення своїх прав, відтак строк позовної давності в даній справі має відраховуватися з 01 січня 2013 року. В той же час позов було подано до суду 19 квітня 2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. При цьому прокурором не було представлено до суду доказів існування обставини, які б об`єктивно перешкодили йому звернутися до суду в межах вищезгаданого строку, відтак підстави для його поновлення колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Постановою Верховного Суду від 19.02.2020 року постанову Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2018 року в частині вирішення позову про визнання недійсними рішень Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 травня 2009 року та від 29 квітня 2014 року скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в позові.
В іншій частині постанову Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2018 року скасовано, справу в частині вирішення позову про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Одночасно суд касаційної інстанції зазначив, що з огляду на положення ст. 261 ЦК України, ст. 45 ЦПК України 2004 року, суди не з`ясували, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з вищезазначеним позовом. Це право пов`язано з моментом, коли саме повноважному органу, право якого порушено, стало відомо про таке порушення. 
З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В судовому засіданні апеляційного суду представник прокуратури та Кабінету Міністрів доводи скарги підтримали.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник заперечували проти задоволення скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухваливши рішення про відмову у задоволенні позову про витребування майна, суд першої інстанції виходив з того,  що державі в особі органу прокуратури могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення, тому позов пред`явлено прокурором поза межами позовної давності.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 жовтня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 та передано йому у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку загальною площею 0,1616 га в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 березня 2009 року надано дозвіл ОСОБА_5 на вибір місця розташування земельної ділянки площею 0,1616 га для ведення особистого селянського господарства в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 травня 2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 та передано йому у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку загальною площею 0,1616 га в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
06 грудня 2010 року управлінням земельних ресурсів в Києво-Святошинському районі Київської області ОСОБА_5 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 202179 з кадастровим номером: 3222481201:01:005:0114, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094708314.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 10 березня 2013 року № 944 ОСОБА_5 відчужив належну йому земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , який 10 квітня 2013 року зареєстрував право власності на цю земельну ділянку.
Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29 квітня 2014 року № 29-82 затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3222481201:01:005:0114, площею 0,1616 га, з земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на землі транспорту для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства у с. Віта Поштова Києво-Святоши 
Відповідно до Постанови Верховного Суду від 19.02.2020 року постанову Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2018 року в частині вирішення позову про визнання недійсними рішень Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 травня 2009 року та від 29 квітня 2014 року скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в позові.
Разом з тим, Верховним Судом встановлено, що вказані рішення прийняті не уповноваженим органом з порушенням вимог земельного законодавства.
Відмовив суд в задоволенні цих вимог,  з посиланням на те, що ефективним способом захисту порушеного права власника на землю, яка неодноразово відчужувалась є витребування майна на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не вимагається.
Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно не з їхньої волі. 
Судом встановлено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду та вибула з володіння держави, без її волі, оскільки розпорядився земельною ділянкою не уповноважений орган, що встановлено Постановою Верховного Суду в частині вирішення вимог про визнання незаконними рішень ради.
Колегія суддів критично відноситься до висновку суду першої інстанції щодо неможливості витребування спірної землі через її «переробку та втрату індивідуальних характеристик» у зв`язку із зміною цільового призначення, оскільки, судами встановлено, що така зміна відбулася з порушенням вимог земельного Законодавства, шляхом прийняття рішення не уповноваженою особою.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про обґрунтованість позиції прокурора по суті спору про витребування майна  та невідповідність висновків суду першої інстанції з цього приводу.
Судом  апеляційної інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_5 рішенням Віта-Поштової сільської ради з перевищенням повноважень селищної ради щодо вилучення, припинення права користування або надання у власність земельних ділянок лісогосподарського призначення державної форми власності, оскільки ці питання належали до компетенції органів виконавчої влади, а саме районної державної адміністрації.
Доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.
У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 цього Кодексу).
Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).
Визначення початку відліку позовної давності міститься в статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Разом з тим статтею 45 ЦК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду із цим позовом) встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.
Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 14-101цс18.
Кабінет Міністрів України не був учасником спірних правовідносин, щодо передачі у приватну власність земель лісогосподарського призначення і подальшого відчуження. Матеріали справи не містять інформації, що Віто-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області доводила до відома Кабінету Міністрів України про прийняття оскаржуваних рішень, передачу спірної земельної ділянки у приватну власність та подальше її відчуження.
З матеріалів справи вбачається, що Кабінет Міністрів довідався про порушення своїх прав, вже після того, як прокурор звернувся з даним позовом, та суд направив копію позову всім учасникам, що підтверджується відповідною перепискою, а прокуратурі про порушення земельного законодавства стало відомо в 2016 році.
Інших доказів, які б свідчили про те, що Кабінет міністрів мав можливість  довідатись про порушення свого права раніше, відповідачем до апеляційного суду не надано, та не заявлено відповідних клопотання до суду для сприяння у здобутті таких доказів. Сам по собі факт відкриття кадастрової картки , отримання державних актів фізичними особами та реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за фізичними особами, не доводить пропуск строку позовної давності без поважних причин, оскільки в даній справі достовірно встановлено, що розпорядження землею відбулося не уповноваженим органом без відома володільця землі, який має право сподіватись, що у правовій державі, його власністю, ні хто крім нього не може розпорядитись. Таким чином, колегія суддів встановила, що порушене право позивача підлягає захисту. 
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів визнала висновки районного суду про пропуск строку позовної давності прокурором в інтересах Кабінету Міністрів України  без поважних причин такими, що ґрунтуються на припущеннях, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що  Кабінет Міністрів України знав про порушення його прав до 19 квітня 2017 року або міг довідатись про момент порушення його права.
Стосовно посилань суду та відповідача на практику Європейського суду з прав людини та порушення Першого протоколу з огляду на невиправданість дій держави, щодо витребування у добросовісного набувача його власності, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.  
За обставинами даної справи витребування землі від ОСОБА_1 буде відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 протоколу, з огляду на те, що за місцем розташування земельної ділянки та оточеності її лісовими насадженнями, що підтверджується наявними в справі схемами та картографічними матеріалами (а.с. 26-34, 109-112), власник майна проявивши розумну обачність, міг з`ясувати, що придбаває землі лісового фонду. Крім того, в даному випадку суспільний інтерес по відновленню правового порядку та недопустимості відчуження та зміни цільового призначення  земель лісового фонду, що погіршує екологічну ситуацію в державі є більш важливим, ніж право однієї фізичної особи на володіння майном. Також колегіє суддів враховується, що ОСОБА_1 розпочав будівництво нежитлових приміщень на спірній земельній ділянці та продовжував його ,  достовірно знаючи про наявність даного спору, а тому усвідомлював ризики втрати майна та можливе встановлення порушення вимог закону під час переходу права власності на спірну земельну ділянку. 
За вищенаведеного суд встановив, що втручання в право власності ОСОБА_1 здійснюється на підставі Законів України,  переслідує суспільний інтерес, такий захід є пропорційним визначеним цілям.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 Враховуючи, що рішення в частині вирішення вимог про витребування майна, ухвалено районним судом за не повно встановлених обставин справи, які мають правове значення, за недоведеності тих обставин, які суд вважав встановленими та з порушенням норм матеріального та процесуального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. 
З врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та пропорційно розміру задоволених вимог, з відповідачів підлягають відшкодуванню на користь прокуратури Київської області судові витрати ( судовий збір за позов та апеляційну скаргу ) у розмірі 5088, 85 грн. в рівних частках по 2544, 42 грн. з кожного.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК  України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про витребування майна  скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.
Позовні вимоги Першого заступника прокурора Київської області про витребування майна- задовольнити .
Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України знезаконного володіння  ОСОБА_1  земельну ділянку загальною площею 0,1616 га, з кадастровим номером 3222481201:01:005:0114,  що розташована с.Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області.
Стягнути з Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та ОСОБА_1  на користь Прокуратури Київської області сплачений судовий збір у розмірі 5088, 85 в рівних частках по 2544, 42 грн. з кожного.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.
 
Головуючий                                Судді